КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 758/2571/20
провадження №22-ц/824/8525/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року /суддя Ларіонова Н.М./
у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Українська металургійна компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача:  товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Авто» про визнання частково недійсним договору факторингу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про визнання частково недійсним договору факторингу.
Ухвалою  Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено. /а.с. 141-143/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов поданий ним як директором «Інтер-авто», оскільки на день подання позову він не був директором, що підтверджується відомостями з ЄДР. Таким чином, позов подано фізичною особою до юридичних осіб, спір виник з цивільних правовідносин, а тому відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства. Наголошував на тому, що та обставина, що він не є стороною оспорюваного договору факторингу, не позбавляє його права на звернення з позовом про визнання його недійсним, оскільки він, як заінтересована особа заперечує його дійсність.
Представник АТ «Укрсиббанк» звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував на те, що позивач обґрунтовує  існування підстав для оскарження договору факторингу тією обставиною, що на час укладення договорів він був директором боржника ТОВ «Інтер-Авто». Суттю позовних вимог є оскарження правомірності відступлення прав вимоги до ТОВ «Інтер-Авто» та будь-яких пов`язаних із цим підприємством осіб за відповідними недоговірними зобов`язаннями, у тому числі вимоги щодо відшкодування будь-якої шкоди, включаючи всі вимоги у зв`язку з наданням неправдивої інформації, шахрайством та злочинною змовою а також правомірність переходу процесуальних прав за усіма судовими справами та кримінальними провадженням від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Українська металургійна компанія». Таким чином, критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин, а тому рішення судом першої інстанції прийнято обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вірно керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України про те, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами; ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що згідно доводів позовної заяви, 03.05.2007 р. між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ІНТЕР-АВТО» в особі директора ОСОБА_2 було укладено кредитний договір та після цього - неодноразові додаткові угоди до нього. Як вбачається з вищевказаної позовної заяви та доданих до позову матеріалів, позивач ОСОБА_2 позивається до відповідачів саме як директор ТОВ «ІНТЕР-АВТО», при цьому предметом позову є договір факторингу, укладений між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ», за яким останньому Банк відступив заборгованість ТОВ «ІНТЕР-АВТО» за вищевказаним кредитним договором.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не є стороною оскаржуваного правочину як фізична особа, оскільки спір стосується прав і обов`язків саме ТОВ «ІНТЕР-АВТО» як боржника у кредитних відносинах.
Підписання уповноваженою особою правочину у господарській діяльності підприємства з іншими юридичними особами, не зумовлюють наслідків розгляду спірних правовідносин у порядку цивільного судочинства, а відтак, вищевказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки є спором між юридичними особами та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Доводи апеляційної скарги, про те, що на момент звернення з позовом до суду, апелянт не є директором і звертається до суду як фізична особа за захистом своїх прав, колегією суддів не приймаються до уваги та не спростовують того факту, що на момент укладення договорів, він діяв як директор ТОВ «ІНТЕР-АВТО» в інтересах товариства. Кредитний договір про надання мультивалютної лінії з АТ «УкрСиббанк» укладено саме з ТОВ «ІНТЕР-АВТО». В подальшому право вимоги за кредитним договором відступлено до ТОВ «Українська металургійна компанія».
Окрім того, як пояснив представник позивача в судовому засіданні при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, жодних спорів з АТ «УкрСиббанк» , як фізичною особою позичальником не має, водночас, такий спосіб захисту він обрав задля виключення можливості виникнення до нього вимог за кримінальними провадженнями про відшкодування шкоди.
А тому,  доводи апеляційної скарги, про те, що позивач діє як фізична особа та звертається за захистом своїх цивільних прав,  висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, спір повинен розглядатись в порядку господарського судочинства.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу  Подільського районного суду міста Києва від 02 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: