П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року                                                                                                  місто Київ 
Єдиний унікальний номер справи  367/155/18
Номер  провадження № 22-ц/824/5559/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В.В., Шахової О.В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Оладько С. І., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, 
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Ірпінського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , з урахуванням подальших уточнень, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 000 грн. та суму сплаченого судового збору.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 травня 2014 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3689616/АКН, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані із відшкодуванням страховиком шкоди завданої життю, здоров`ю та працездатності застрахованої особи. Ліміт відповідальності страхування від нещасного випадку встановлено в розмірі 25 000 грн.
 
Позивач зазначає, що 16 липня 2014 року приблизно о 06 год. 55 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Тойота Авенсіс» номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по вулиці Бальзака в напрямку вулиці Драйзера у місті Києві, перевищив допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість руху автомобіля, крім того, під час зміни напрямку руху з правої смуги в ліву, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів та продовжив свій рух на нерегульованому пішохідному переході здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого, останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої верхньої кінцівки з крововиливом в шкіру та м`які тканини лівого плеча в поєднанні з закритим осколковим переломом плечової кістки, що ускладнюється розвитком жирової емболії великого кола кровообігу, яка призвела до набряку та набухання головного мозку та призвела до смерті ОСОБА_3 .
 
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року в кримінальній справі № 754/20643/14-к, який ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. 
 
01 вересня 2014 року ОСОБА_2 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_3 , звернулась до ПрАТ «СК «АХА Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором страхування № 3689616/АКН від 18 травня 2017 року. Розглянувши вищевказану заяву та додані до неї документи, ПрАТ «СК «АХА Страхування» дійшло висновку про наявність підстав для виплати страхового відшкодування, в зв`язку з чим, відповідно до платіжного доручення № 170043 від 23 квітня 2015 року, сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 25 000 грн.
 
Враховуючи вищенаведене, у ПрАТ «СК «АХА Страхування», відповідно до ст. 1191 ЦК України, виникло право зворотньої вимоги (регресу) до ОСОБА_1 , дії якого призвели до смерті застрахованої особи.
 
Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 24 грудня 2019 року (т. ІІ а.с 08-12) позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн. та судові витрати в сумі 1 600 грн.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 13 лютого 2020 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухвалення його без дотримання норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Ірпінського районного суду Київської області від 24 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, відмовити; стягнути з позивача на користь скаржника судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги.
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 16 травня 2014 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 368916/АКН відповідно до умов якого, страховик застрахував майнові інтереси ОСОБА_3 пов`язані з: життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи; володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим майном; відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок володіння (користування, розпорядження) страхувальником застрахованим майном.
 
Скаржник зазначає, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року в кримінальній справі № 754/20643/14-к встановлено, що в результаті порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_3 , чим спричинено останній тілесні ушкодження, які призвели до її смерті, винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнано ОСОБА_1 . 
 
Так, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , ПрАТ «СК «АХА Страхування» сплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування за договором добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 368916/АКН від 16 травня 2014 року у сумі 25 000 грн.
 
Таким чином, страховик здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до умов вищевказаного договору в частині страхування від нещасного випадку, а відтак, на думку останнього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації. Крім того, на момент вчинення вищевказаного правопорушення, цивільно-правова відповідальність скаржника була застраховано у ТОВ «НАСК «Оранта» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак обов`язок по відшкодуванню сплаченого позивачем страхового відшкодування повинен бути покладений саме на неї.
 
На думку скаржника, судом першої інстанції було неправильно застосовано строки позовної давності, адже, оскільки страховий випадок настав 16 липня 2014 року, то строк позовної давності в сплив 16 липня 2017 року, разом з тим, позов страховою компанією було пред`явлено лише 10 січня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності.
 
Скаржник посилається на те, що 12 липня 2018 року позивачем було подано заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої, останній просив стягнути з відповідача сплачене позивачем страхове відшкодування в порядку регресу, проте на думку скаржника таке стягнення є неможливим, у зв`язку з тим, що страхове відшкодування було сплачено за умовами особистого, а не майнового страхування, крім того, позовна заява була подана з порушенням строків позовної давності. 
 
На думку скаржника, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, виходив зі змісту назви укладеного договору добровільного страхування від 16 травня 2014 року без врахування обставин, за яким саме видом страхування та умовами договору позивачем було виконано його умови та сплачено страховий платіж. Крім того, скаржник вважає висновок суду першої інстанції про те, що до позивача перейшло право вимоги у зв`язку з виплатою ОСОБА_2 суму страхового відшкодування, не вірним так таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, вказуючи на те, що оскільки позивачем не виконано умови договору в частині, що встановлюють майнове страхування, суброгацію до спірних правовідносин судом  застосовано без правових на це підстав.
 
Крім того, на думку скаржника суд першої інстанції не повинен був брати до уваги відповідь на відзив № 2085 АХА/АН від 25 січня 2019 року, оскільки він підписаний не уповноваженою на це особою, а саме - адвокатом Брусковим В. Я. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 березня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій  призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
08 травня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідним підтвердженням про направлення його всім сторонам по справі. Так, у вказаному відзиві позивач зазначає про те, що ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_3 , а тому саме нього покладається відповідальність за завдану шкоду.
 
Позивач зазначає, що 23 квітня 2015 року ним було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 170043 . Так, в даних правовідносинах строк позовної давності має обраховуватись з моменту виплати основної суми страхового відшкодування, тобто з 23 квітня 2015 року. Враховуючи вищенаведене, позовна заява, на думку позивача, була подана в межах строку позовної давності. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до договору комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3689616/АКН, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком  суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що 16 травня 2015 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного комплексного страхування майна, відповідальності від нещасного випадку № 3689616/АКН, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов`язані з: володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим майном, вказаним у п. 5.1.1. договору; відшкодування страхувальником заподіяної ним шкоди життю, здоров`ю та/або майну третіх осіб внаслідок володіння (користування або розпорядження) страхувальником (вигодонабувачем) застрахованим майном; життям, здоров`ям та працездатності застрахованої особи (т. І А.с. 4-16).
 
Як вбачається з п. 5. вищевказаного договору,страхова сума та ліміт відповідальності на застраховану особу, у зв`язку з страхуванням від нещасного випадку становить 25 000 грн.
 
Відповідно до п. 14.7. договору, нещасний випадок - короткочасна подія або раптовий вплив на застраховану особу різноманітних небезпечних зовнішніх факторів (фізичних, хімічних, технічних та інших), характер, час і місце дії яких можуть бути однозначно визначені та які відбулись проти волі застрахованої особи, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю застрахованої особи (тілесні ушкодження, порушення функцій організму) або настала її смерть.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (т. І а.с. 17). Причиною смерті став закритий осколковий перелом діалізу лівої кістки (т. І а.с. 18).
 
Вироком Деснянського районного суду міста Києва  у справі № 754/20643/14-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права користування транспортними засобами строком на 2 роки (т. І а.с. 19-27).
 
Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 2015 року посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Опанасюк О. Ю., та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкоємцем суми страхового відшкодування, яка підлягає виплаті за договором добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3689616/АКН від 16 травня 2014 року, що складає 25 000 грн., яка належала померлій ( ОСОБА_3 ), згідно повідомлення АТ «СК «АХА Страхування» за вих.. № 11049/2ЦВ від 19 грудня 2014 року, є ОСОБА_2 (т. І. а.с. 31, 32-33).
 
Згідно довідки № 910 від 01 серпня 2014 року виданої ЖЕК-318, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 проживала за вищевказаною адресою разом з матір`ю (т. І а.с. 36).
 
Згідно розрахунку страхової виплати від 11 грудня 2014 року по справі № 404/14, сума страхової виплати становить 25 000 грн. (т. І а.с. 37).
 
Як вбачається зі страхового акту № 404/14/07/11 від 22 квітня 2015 року, комісія у складі фахівців відділу врегулювання немасових збитків ОСОБА_5 дійшла висновку, що смерть застрахованої особи, є страховим випадком, в зв`язку з чим, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті ОСОБА_6 становить 25 000 грн. (т. І а.с. 38). 
 
Як вбачається з платіжного доручення № 170 043 від 23 квітня 2015 року АТ «СК «АХА Страхування» виплатило ОСОБА_2 25 000 грн. в рахунок страхового відшкодування згідно акту № 404/14/07/11 від 22 квітня 2015 року (т. І а.с. 39).
 
Згідно із ст.. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
Як вбачається з приписів ст.. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
 
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності)(ст. 980 ЦК України).
 
Згідно ст. 5 Закону України «Про страхування», розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
 
Відповідно до ст.. 9 Закону України «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
 
Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
 
Як вбачається з приписів ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.
 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Частиною 1 ст. 988 Цивільного Кодексу України, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування»  передбачено, що, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Згідно п. 4 договору добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку, предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи.
 
Відповідно до п.п. 14.7., 14.8. вищевказаного договору, нещасний випадок - короткочасна подія або раптовий вплив на застраховану особу різноманітних небезпечних зовнішніх факторів (фізичних, хімічних, технічних та інших), характер, час і місце дії яких можуть бути одночасно визначені та які відбулись проти волі застрахованої особи, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю застрахованої особи (тілесні ушкодження,порушення функцій організму) або настала її смерть. До нещасного випадку за цим договором відносяться: стихійне явище, вибух, опік, обмороження, утоплення, дія електричного струму, удар блискавки, сонячний удар, напад зловмисників або тварин, падіння якого-небудь предмету на застраховану особу або падіння самої застрахованої особи, раптове удушення, випадкове попадання в дихальні шляхи чужорідного тіла, випадкове отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими) ліками, недоброякісними харчовими продуктами, а також травми, які одержані під час руху засобів транспорту (автомобіля, поїзда, трамваю та інше) або під час катастрофи, при користуванні машинами, механізмами, зброєю і усякого роду інструментами.
 
Згідно п. 14.9. цього договору, при страхуванні від нещасного випадку на умовах цього договору страховими ризиками визнаються події, на випадок яких, проводиться страхування, які мають ознаки ймовірності та випадковості настання, та призвели, зокрема, до смерті застрахованої особи.
 
Як вбачається з секції 3 договору, у разі настання смерті застрахованої особи, страховик здійснює страхову виплату вигодонабувачу (спадкоємцям) у розмірі 100 % відповідного ліміту відповідальності, зазначеного в п. 5.2.1. цього договору, що відповідно до вищевказаного пункту становить 25 000 грн. 
 
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
 
Так, суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. 
 
Так, при укладенні договору особистого страхування у страховика немає правових підстав для стягнення виплаченого страхувальнику (вигодонабувачу) страхової виплати у порядку суброгації. Таким чином, суброгація може застосовуватися лише до майнового страхування.
 
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
 
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що регресом є право, що виникає у особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика до винної особи на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
 
Як вбачається з приписів ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
 
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року, який ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, які, зокрема, призвели до смерті ОСОБА_3 . 
 
Крім того, з вищевказаного вироку суду вбачається, що після скоєння автомобілем «Тойота Авенсіс» під керуванням ОСОБА_1 наїзду на пішохода ОСОБА_3 , якій були спричинені небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження, останній не зупинився та не надав допомогу потерпілій, а зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Враховуючи вищенаведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є регресом.
 
Таким чином, враховуючи положення ст.. 1191 ЦК України та  ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення в частині правового обґрунтування підлягає зміні із зазначенням, що сума страхового відшкодування у розмірі 25 000 грн. стягується з відповідача в порядку регресу.
 
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність останнього на час настання страхового випадку була застраховано у ТОВ «НАСК «Оранта», обов`язок відшкодувати шкоду в даному випадку покладається саме на неї.
 
Так, згідно приписів ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином, законодавець надає право позивачу звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу до страхувальника або ж до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в зв`язку з чим, вищевказане твердження скаржника є безпідставним.
 
Крім того, колегія суддів ставиться критично до твердження скаржника про те, що оскільки ОСОБА_2 було сплачено страхове відшкодування за умовами особистого страхування, а не майнового, відшкодування шкоди в порядку регресу є неможливим, крім того, позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, що не було враховано судом під час ухвалення оскаржуваного рішення.
 
Так, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (1191 ЦК України), разом з тим, чинне законодавство України не містить норми, згідно якої, відшкодування шкоди в порядку регресу було б можливе за умови здійснення майнового страхування, як це передбачено ст. 993 Цивільного Кодексу України. Крім того, відповідно до ст.. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного Кодексу України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.
 
Як вбачається з платіжного доручення № 170043 (а.с. 39), ПрАТ «СК «АХА Страхування» здійснило страхову виплату ОСОБА_2 у сумі 25 000 грн. відповідно до договору добровільного комплексного страхування майна, відповідальності та від нещасного випадку № 3689616/АКН -23 квітня 2015 року.
 
З позовною заявою ПрАТ  «СК «АХА Страхування» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області 05 січня 2018 року, в зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що при зверненні до суду з позовною заявою, строк позовної давності позивачем не було пропущено.
 
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року з останнього стягнуто на користь ОСОБА_2 заподіяну матеріальну та моральну шкоду, в зв`язку з чим, позовна заява про стягнення з нього суми сплаченого страхового відшкодування  не підлягає задоволенню. Проте, в даному випадку спірні правовідносини між ПрАТ  «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_1 виникли у зв`язку з виконанням страховою компанією договору комплексного страхування майна, а відтак, вищевказане посилання скаржника колегія суддів вважає безпідставним.
 
Колегія суддів бере до уваги посилання скаржника на те, що відповідь на відзив № 2085 АХА/АН від 25 січня 2019 року підписаний не уповноваженою на це особою, а саме - адвокатом Брусковим В. Я., разом з тим, вказане посилання не впливає на законність оскаржуваного судового рішення.
 
Так, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, однак, безпідставно послався на норми, що регулюють правовідносини пов`язані з суброгацією, а відтак рішення суду підлягає зміні в цій частині.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити частково.
 
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2019 року - змінити.
 
 Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на норми, які регулюють правовідносини пов`язані з суброгацією.

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2019 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Повне судове рішення складено 04 червня 2020 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                            І.М. Вербова

Судді:                                                                                                          В. В. Саліхов 

                                                                                                                О.В. Шахова