Справа № 588/2128/18 
Номер провадження 22-ц/816/787/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

19 травня 2020 року        	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),
суддів: Собини О.І., Хвостика С.Г.,
за участю секретаря
судового засідання - Назарової О.М., 
представника позивачки - адвоката Гуріної Г.В. 
представника відповідача - адвоката Мальченка Д.В. 

учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з додатковою відповідальністю «МАЯК»,
третя особа – Криничанська сільська рада Тростянецького району Сумської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 588/2128/18 за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «МАЯК» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 січня 2020 року (суддя Линник О.С., повне рішення складене 30 січня 2020 року), - 

в с т а н о в и в : 

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «МАЯК» (далі – ТДВ «МАЯК») з позовом про розірвання договору оренди землі № 225 від 01 лютого 2016 року. Позов мотивовано тим, що позивачці належить земельна ділянка кадастровий номер 5925083900:00:004:0140, площею 2,5822 га, яка знаходиться на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області. Земельну ділянку ОСОБА_1 успадкувала від своєї матері – ОСОБА_2 , яка за життя уклала з відповідачем спірний договір оренди земельної ділянки. Відповідач продовжує обробляти земельну ділянку, незважаючи на бажання позивачки розірвати договір, умовами якого передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано Договір оренди землі від 01 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ «МАЯК» в особі голови правління ТДВ «МАЯК» ОСОБА_3 , на земельну ділянку площею 2,5822 га, кадастровий номер 5925083900:00:004:0140, розташовану на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області. Стягнуто з ТДВ «МАЯК» на користь ОСОБА_1 704,80 гривень судового збору.
В апеляційній скарзі ТДВ «МАЯК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції за відсутності відповідного клопотання та у порушення вимог процесуального закону прийняв від свідка копію електронного доказу, який не завірений належним чином. Вважає помилковими висновки суду про те, що у примірнику спірного договору є закреслення, які виготовлені не друкованим чи іншим способом, оскільки відповідні висновки спеціаліста у справі відсутні, судова експертиза з приводу цього питання судом не призначалась. Звертає увагу суду на описку, яку допустила позивачка у кадастровому номері земельної ділянки. На думку заявника апеляційної скарги, суд дійшов помилкового висновку про погодження сторонами договору такої підстави для його розірвання, як перехід права власності на предмет оренди до іншої особи, оскільки п. 40 оригіналу договору, який був підписаний попередньою власницею земельної ділянки, такої умови не містить.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гуріна Г.В. просить апеляційну скаргу ТДВ «МАЯК» залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 січня 2020 року – без змін. При цьому зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки засвідчена у встановленому законом порядку копія спірного договору оренди землі з електронного примірника була витребувана у державного реєстратора на підставі ухвали суду. Крім того, звертає увагу на те, що паперова копія з електронного примірника договору оренди, який зберігається в електронному архіві, була надана суду саме у редакції на момент державної реєстрації договору 30 листопада 2016 року, а тому примірник спірного договору, який був наданий відповідачем та який містить закреслення в п. 40 договору, не можна вважати зареєстрованим у встановленому порядку договором. Вважає, що допущена у тексті позовної заяви описка у кадастровому номері земельної ділянки правового значення не має.
Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Договір оренди землі № 225 від 01 лютого 2016 року передбачає таку підставу для розірвання договору, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи. Тому вимога позивачки, як нової власниці земельної ділянки, розірвати договір оренди є правомірною і такою, що ґрунтується на умовах договору. Також суд вважав, що умова договору оренди землі щодо його припинення шляхом розірвання у разі зміни власника земельної ділянки, переданої в оренду, не суперечить чинному законодавству, оскільки сторони договору погодили таку умову, а заборони щодо такої умови законодавством не встановлено. При цьому, суд критично оцінив наданий відповідачем примірник спірного договору, який містить закреслення у п. 40 та зміст якого суперечить примірнику копії договору, виготовленого з електронного архіву державного реєстратора.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 19 січня 2018 року є власницею земельної ділянки площею 2,5822 га, кадастровий номер 5925083900:00:004:0140, яка розташована на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області (т. 1 зворот а.с. 7, 8).
Вказану земельну ділянку позивачка ОСОБА_1 успадкувала від своєї матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і за життя, а саме - 01 лютого 2016 року уклала з ТДВ «МАЯК» Договір оренди землі № 225 строком на 10 років (т. 1 а.с. 194-199).
Державну реєстрацію права оренди землі відповідачем було здійснено після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 172-173). 
15 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «МАЯК» із заявою про припинення дії договору оренди землі шляхом його розірвання, а також просила повернути належну їй земельну ділянку для самостійного обробітку (т. 1 а.с. 9). Лист позивачки відповідач отримав 16 травня 2018 року (т. 1 зворот а.с. 9).
У відповіді на вказаний лист від 18 травня 2018 року голова правління ТДВ «МАЯК» ОСОБА_3 . повідомив ОСОБА_1 про те, що він пропонує внести зміни до п.40 договору оренди землі №225 від 01 лютого 2016 року, виклавши його у наступній редакції: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для змін умов або розірвання договору» (т. 1 а.с. 11).
Позивачка не погодилась з пропозицією відповідач та листом від 01 червня 2018 року повторно повідомила про те, що договір є розірваним у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку від ОСОБА_2 до неї (т. 1 а.с. 10).
На підставі показів свідка державного реєстратора ОСОБА_4 В ОСОБА_5 , яка здійснювала державну реєстрацію спірного правочину, судом також встановлено, що під час реєстрації свідком була виготовлена скан-копія оригіналу договору оренди землі №225 від 01 лютого 2016 року за допомогою програмних засобів. Пункт 40 договору був викладений у наступній редакції: «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору». При цьому, у п. 40 договору було закреслені слова «не є». Зміни до договору державний реєстратор Дяченко Ю.В. не реєструвала.
Крім того, свідок ОСОБА_6 надала суду першої інстанції належним чином засвідчену копію договору оренди землі № 225 від 01 лютого 2016 року, виготовлену з електронного примірника цього договору, який міститься в електронному архіві. Зокрема, у п. 40 договору зазначено, що «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є («не є» – закреслено) підставою для зміни умов або розірвання договору» (т. 1 а.с. 194-199).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги свідчення державного реєстратора ОСОБА_6 та вважав належним доказом надану свідком копію спірного правочину, в якому п. 40 договору викладено у іншій редакції, ніж у примірнику договору, який був наданий суду відповідачем, а саме: у п. 40 договору містяться закреслення друкованим способом слів «не є» та закреслення, виконані не друкованим способом слова «є». Таким чином, у примірнику договору відповідача п. 40 має наступний зміст: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є (закреслено) не є (закреслено) підставою для зміни умов або розірвання договору».
У частині 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, зміст наданого відповідачем примірника Договору оренди землі № 225 від 01 лютого 2016 року суперечить примірнику договору, поданого 30 листопада 2018 року для державної реєстрації права оренди землі, а тому, на думку апеляційного суду, не є належним письмовим доказом.
Доводи заявника апеляційної скарги про те, що сторонами договору не була узгоджена така підстава для розірвання договору або зміни його умов, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який надав їм належну оцінку.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтю 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Згідно з ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладення спірного договору оренди, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Пункт 40 договору оренди землі № 225 від 01 лютого 2016 року, укладеного щодо земельної ділянки, право власності на яку набула позивачка у порядку спадкування, передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вимогу про розірвання спірного правочину ТДВ «МАЯК» отримало 16 травня 2018 року (т. 1 зворот а.с. 9), а тому законних підстав продовжувати користуватися земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідач не мав.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом встановленого процесуальним законом порядку витребування доказів є безпідставними, оскільки отриманню судом примірника договору оренди землі від державного реєстратора Дяченко Ю.В. передувала процесуальна ухвала суду про витребування доказів. Оцінку наданих свідком та відповідачем примірників договору оренди землі суд першої інстанції здійснив у порядку статей 76-80, 89 ЦПК України, а тому зазначених у ст. 103 ЦПК України передумов для призначення експертизи у суду не було.
Доводи відповідача про те, що суд у порушення вимог процесуального закону прийняв від свідка копію електронного доказу, який не завірений належним чином, також не відповідають дійсним обставинам, оскільки електронні докази у даній справі у порядку ст. 100 ЦПК України не подавались, а належним чином завірена копія договору оренди землі, яка була подана свідком  ОСОБА_6 ,є письмовим доказом (ст. 95 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про допущену ОСОБА_1 описку у тексті позовної заяви правового значення не мають.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, то відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «МАЯК» залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 24 січня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складене 20 травня 2020 року. 

Головуючий: І.В.Орлов

Судді: О.І.Собина

С.Г.Хвостик