КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
16 червня 2020 року                                                                                              м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 761/46461/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/5256/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А, Стрижеуса А.М.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
сторони          
заявник                      Товариство з обмеженою відповідальністю  
«Фінансова компанія «Інтестстандарт»
 
стягувач                     Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»
 
боржники                  

ОСОБА_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від            24 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2019 рокуТОВ «ФК «Інвестстандарт» звернулося до суду з заявою, у якій просило суд замінити стягувача у виконавчих листах щодо боржників                  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виданих в цивільній справі № 2-10548/10, а саме ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвестстандарт». 
В обґрунтування заяви зазначало, що 04.05.2018 відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 та договором поруки до нього, на підставі договору, укладеного між ПАТ «КБ «Надра», яке є правонаступником ВАТ «КБ «Надра», та ТОВ «ФК «Інвестстандарт».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2020 заяву задоволено.
Замінено стягувача у виконавчих листах щодо боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виданих Шевченківським районним судом м. Києва в цивільній справі № 2-10548/10 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 ,                   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме                  ВАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Інвестстандарт».
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити. Посилається на неповне з`ясування обставин, неправильне застосування норм процесуального права. А саме, суд не звернув уваги на перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в даних правовідносинах, оскільки такими можуть бути тільки банк або інша фінансова установа. Матеріали справи не містять відомостей, що заявник є фінансовою установою. Суд не врахував, що відступлення права вимоги за валютним кредитом спочатку відбулось від банку до заявника, а надалі від заявника до фізичної особи. Проте фізична особа не могла бути кредитором в спірних правовідносинах, оскільки це суперечить положенням ч. 3 ст. 512, 1054 ЦК України та висновкам викладених в постановам Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі 909/968/16 та від 31.10.2018 у справі 465/646/11. Суд розглянув справа без залучення титульного іпотекодержателя. Крім того, вказує, що перехід права власності на валютні операції здійснюється на підставі ліцензії НБУ. Відсутність у заявника ліцензії на здійснення валютних операцій в момент укладення договору з банком унеможливлює правонаступництво та перехід права вимоги. Також вважає, що всі додані до заяви документи не відповідають положенням ст. 95 ЦПК України. Незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належним, проте недопустимими доказами у справі. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі 904/8549/17.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3        підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник заявника Ліщишин І.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що відбулася заміна стягувача правонаступником.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
За змістом даної норми суд при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадженні має пересвідчитися, що особа, яка звертається із такою заявою відноситься до переліку осіб, визначених ч. 2 ст. 442 ЦПК України та, що до заяви додані документи, які підтверджують правонаступництво сторони виконавчого провадження.
На підтвердження обставин про те, що заявник є правонаступником                                     ВАТ «КБ «Надра» надано договір відступлення права вимоги № 16/П/42/2007-840 від 04.06.2018, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840, укладеним 05.03.2007 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 , а також договором поруки до нього, укладеним 05.03.2007 між               ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 .
Оригінали зазначеного договору, а також додаток до договору та акт приймання - передачі оригіналів документів оглянуто при розгляді справи в апеляційному порядку колегією суддів та представником апелянта.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами даної норми дійсність правочину презюмується.
Оскільки вищезазначений договір про відступлення права вимоги недійсними не визнавалися, доводи апеляційної скарги про те, що заявник на підставі цього договору не є правонаступником ВАТ «КБ «Надра» з посилання на відсутність ліцензії та не надання доказів оплати за договором про відступлення права вимоги  не можна визнати обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги, що судом розглянуто справу без залучення титульного іпотекодержателем не спростовують висновків суду, оскільки договір № 177-1          купівлі-продажу (відступлення) за кредитним договором від 04.05.2018, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвестстандарт» відступило ОСОБА_5 право вимоги за кредитним договором № 16/П/42/2007-840 від 05.03.2007 та договором поруки до нього, було розірвано шляхом укладення 16.08.2019 між ними відповідного договору про розірвання, який є чинним. Оригінали цих договорів також оглянуто у судовому засіданні.
Посилання апелянта, що суд мав перевірити чи є заявник фінансовою установою не впливають на висновки суду, оскільки питання виконання договору не впливає на права та обов`язки боржника. Ці питання можуть вирішуватися лише між сторонами договору. Боржник не є стороною такого договору. При заміні кредитора обсяг зобов`язань боржника залишається таким же, який був перед попереднім кредитором.
Для вирішення питання про заміну стягувача має значення факт укладення такого договору та передача документів новому кредитору. Факт передачі документів щодо боргових зобов`язань ОСОБА_1 підтверджується договором купівлі - продажу прав вимоги, додатком до цього договору (реєстр договорів, право вимоги за якими відступається), актом приймання - передачі документів.
Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором про відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що відповідає положенням статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України.
Доводи представника боржника про те, що за договором про відступлення права вимоги сума боргу більша, ніж визначено у рішенні суду не впливають на висновки суду, оскільки заміна стягувача проводиться лише у даній справі та при виконанні рішення суду, сума боргу підлягає стягненню та сума, що зазначена у судовому рішенні. 
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 16.06.2020.

 
Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

Судді                                                                                                 В. А. Кравець

                                                                                                           А. М. Стрижеус