Окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду
Антонюк Н. О., Єленіної Ж. М.
у справі № 592/5164/16-а (провадження № 11-76апп20)
 
13 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула в порядку письмового провадження справу № 592/5164/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
За результатами касаційного розгляду Велика Палата Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 17 серпня 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року залишила без задоволення, а судові рішення без змін.
Не погоджуємось з таким рішенням більшості колегії суддів, а тому вважаємо за необхідне висловити в цій справі окрему думку.
Стислий виклад обставин справи та рішень судів попередніх інстанцій
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому з урахуванням уточнень просив: 
– визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 63 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ) та Закону України від 15 липня 2015 року № 614-VIII «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення» (далі – Закон № 614-VIII) з 01 червня 2011 року;
– зобов`язати відповідача провести такий перерахунок відповідно до грошового забезпечення, визначеного в довідці ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19 травня 2012 року № 46550, у розмірі 90 % від грошового забезпечення, яке складає 4 363,50 грн з урахуванням проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ. З 01.06.2011р. його пенсію перераховано відповідно до статті 43 Закону №2262-ХІІ на підставі наказів Міністра оборони України №50 та №355, якими встановлено премію військовослужбовцям у розмірі 90%. Однак при наступному перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №355 розмір його премії з 90% незаконно зменшено до 10%. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують вимоги закону.
Ковпаківський районний суд міста Суми постановою від 17 серпня 2016 року позовні вимоги задовольнив частково.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести перерахунок пенсії позивачу згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 19 травня 2012 року з урахуванням зазначеної в довідці премії в розмірі 90 % з часу звернення до Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області – з 06 лютого 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 05 жовтня 2016 року скасував постанову Ковпаківського районного суду міста Суми від 17 серпня 2016 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Не погодившись із таким рішенням, Позивач подав касаційну скаргу.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 24 лютого 2020 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.
У цих рішеннях Верховним Судом України зазначено, що встановлені наказами №№ 50, 355 премії мають тимчасовий характер, їх виплата дозволена за наявності певних умов тільки в межах видатків, передбачених у кошторисі Міністерства оборони України для грошового забезпечення військовослужбовців у 2011 році. Отже, встановлення таких премій не є підставою для перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ (постанови Верховного Суду України від 14 травня 2013 року справа № 21-109а13, 18 червня 2013 року справа № 21-165а13, 22 жовтня 2013 року справа №21-346а13).
Премія є складовою грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. В свою чергу премія, встановлена наказами Міністра оборони України №50 та №355, носить індивідуальний характер і залежить від результатів служби конкретного військовослужбовця, індивідуальні заслуги якого не можуть бути розповсюджені на осіб, що перебували на цій посаді в попередні роки, а тому встановлення такої премії не є підставою для перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (постанови Верховного Суду України від 26 лютого 2013 року справа №21-5а13, від 18 червня 2013 року справа №21-165а13, від 04 листопада 2014 року справа №21-248а14, від 31 березня 2015 року справа №21-101а15).
Позиція Великої Палати Верховного Суду 
Обґрунтовуючи відсутність підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.
Премія, яку позивач просив врахувати для обчислення нового розміру пенсії, має тимчасовий характер. Виплата такої премії дозволена за наявності підстав тільки в межах видатків, передбачених у кошторисі Міністерства оборони України для грошового забезпечення військовослужбовців у 2011 році.
При цьому розмір такої премії для конкретного військовослужбовця заздалегідь не є фіксованим, а здебільшого залежить від якості та особливостей проходження ним військової служби. 
Наведене, на думку Великої Палати Верховного Суду, свідчить, що накази Міністра оборони України № 50 та 355, якими встановлювався розмір премії для військовослужбовців у 2011 році, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Встановлені зазначеними наказами премії не можуть розповсюджуватися на колишніх військовослужбовців.
Велика Палата Верховного Суду визнала, що суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку про те, що встановлення премії, передбаченої наказами Міністра оброни України № 50 та 355, не є підставою для перерахунку пенсій військовослужбовців відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
Також Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення від 19 травня 2012 року № 46550, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та правильно відмовив у задоволенні позову.
Підстави та мотиви висловлення окремої думки
Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2262-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова Кабінету Міністрів України №1294) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців у розмірах згідно з додатками, в тому числі затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 25 - 28.
Підпунктом 2 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1294 керівникам державних органів надано право в межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.
На виконання цієї постанови Міністром оборони України прийнято накази від 28 січня 2011 року №50, від 25 червня 2011 року №355, якими визначено розміри премій військовослужбовцям у відсотковому відношенні до посадового окладу.
Обґрунтовуючи необхідність відступу від висновку Верховного Суду України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що премії, встановлені відповідними наказами Міністра оборони України на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1294, належать до додаткових видів грошового забезпечення в розумінні частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, частини 3 статті 43 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №1294.
Оскільки зазначені премії були встановлені наказами Міністра оборони України на виконання та в межах повноважень наданих урядовою постановою, такі премії носили регулярний, щомісячний і загальний характер, а тому за правилами частини 3 статті 63 Закону №2262 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підлягали врахуванню під час перерахунку пенсії.
Окрім цього колегія суддів звернула увагу, що:
- право на врахування премій при призначенні / перерахунку пенсій військовослужбовцям передбачено Законами №2011-ХІІ та №2262-ХІІ. При цьому, законом не конкретизовано, які саме премії повинні бути враховані при обчисленні / перерахунку пенсії;
- постановою Кабінету Міністрів України №1294 керівникам державних органів надано право встановлювати конкретні розміри премій і Міністр оборони України скористався наданим йому правом, встановив розмір премій військовослужбовцям наказами №50, №355; 
- премії, визначені наказами Міністра оборони України, не є персональними, а встановлені в однаковому розмірі усім військовослужбовцям певних категорій;
- інших щомісячних премій на рівні урядових рішень у спірний період військовослужбовцям не встановлювалось;
- пенсійний орган враховує під час обчислення / перерахунку пенсії позивача спірну премію, однак в меншому розмірі, ніж встановлено наказами Міністра оборони України.
Поділяємо позицію колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, а тому вважаємо, що Велика Палата Верховного Суду мала обґрунтовані підстави для відступу від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.
 
Судді Великої Палати Верховного Суду                                              Н. О. Антонюк
                                                                                                            Ж. М. Єленіна