ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/892/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчого служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчого служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Ляшок О.Б. 30.10.2018 №51102057 про накладення штрафу  в сумі 22 225,52 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції протиправно не враховано ту обставину, що наявність порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, що передбачений частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать про те, що відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної виконавчого служби перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-299/08 виданий 19.06.2008  р. Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 03.06.20028, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
30.10.2010 р. в рамках виконавчого провадження № 51102057 відносно позивача прийнято постанову про накладення штрафу в сумі 22  225,52 грн. з підстав несплати аліментів, сукупний розмір заборгованості якої перевищує суму відповідних платежів, які застосовуються для накладення на боржника штрафу відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи у відкритті, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом оскарження є рішення державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого судом в порядку цивільного судочинства. Тобто, постанову від 30.10.2018 р. № 51102057 про накладення штрафу у розмірі 22 225,52 грн. може бути оскаржено до суду, який видав виконавчий документ в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів надаючи оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.
Частина перша статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України  зазначає, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року  № 1404-VIII  "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.
  Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про  стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами  до відповідного адміністративного суду  в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою -   частиною другою статті 74  Закону №  1404-VIII  закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01275/11, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18).
Порядок стягнення аліментів визначений статтею 71 Закону №  1404-VIII.
Так, відповідно до частини чотирнадцятої статті 71 Закону №  1404-VIII  за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
В свою чергу, Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено   Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).
Ця Інструкція розроблена відповідно до  Закону України  "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року  № 1404-VIII  "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (пункт 1 Інструкції).
Розділом XVI Інструкції визначено особливості виконання рішень про стягнення аліментів.
Пунктом 8 розділу XVI Інструкції передбачено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою  статті 71  Закону.
Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.
Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.
Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених  пунктами 7,  9  статті 39 Закону, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Виходячи з аналізу вказаних норм, постанова державного виконавця про накладення штрафу є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом.
За таких обставин колегія судді дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до  ст. 320 КАС України  у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись статтями 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року  скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Постанова складена в повному обсязі 30 квітня 2020 р.

Головуючий                    суддя                                                  І.О.Лічевецький

суддя                                                  О.М. Оксененко

                                        суддя                                                  В.П. Мельничук