УХВАЛА

22 червня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.002901
адміністративне провадження №К/9901/13879/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу адвоката Гуменюка Олега Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.002901 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича (далі - відповідач-1, голова КДКА Львівської області Стрепко Л.В.), Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області (далі - відповідач-2, Дисциплінарна палата КДКА Львівської області), де просив:
визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним у відповіді №238 від 24.05.2019 свого обов`язку, встановленого ст.7 ч.3 реченням першим Закону України «Про звернення громадян», що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян» на одержання письмової відповіді від того органу або від посадової особи того органу, до повноважень якого входить розгляд і вирішення питань, порушених ОСОБА_1 у заяві від 20.05.2019;
визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним на підставі скарги ОСОБА_1 від 20.05.2019 своїх обов`язків, встановлених ст.19 ч.1 п.5 Закону України «Про звернення громадян» у своїй відповіді №236 від 24.05.2019, що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян» на одержання обґрунтованої, об`єктивної відповіді, визначеної ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян» в контексті зі ст.40 Конституції України на свою скаргу від 20.05.2019;
визнати протиправною бездіяльність голови Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича у вигляді невиконання ним законних вимог ОСОБА_1 викладених ним у заяві від 15.05.2019, зареєстрованій за №148, що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного ст.18 ч.1 п.6 Закону України «Про звернення громадян» в контексті зі ст.40 Конституції України на своєчасне отримання рішень з одночасним наданням ОСОБА_1 обґрунтованої відповіді на заяву від 15.05.2019 №148;
визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області №5/11/6-2019 та №5/11/7-2019 від 31.05.2019;
зобов`язати голову Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області Стрепка Любомира Володимировича переслати за правилами ст.7 ч.3 речення першого Закону України «Про звернення громадян» заяву ОСОБА_1 від 20.05.2019;
зобов`язати Дисциплінарну палату Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області повторно розглянути і вирішити заяви ОСОБА_1 від 04.02.2019 та від 22.03.2019 за правилами ст.15 ч.1 та ст.19 ч.1 п.1 Закону України «Про звернення громадян» з урахуванням п.30 п.57 Положення про порядок притягнення та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність та з залученням до розгляду зазначених заяв представника Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області щодо розгляду та вирішення листом № 238 від 24.05.2019 звернення ОСОБА_1 від 20.05.2019 з порушенням вимог ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян", що призвело до порушення права ОСОБА_1 , визначеного п.6 ч.1 ст.18 Закону України "Про звернення громадян" на одержання письмової відповіді від того органу або від посадової особи того органу, до повноважень якого входить розгляд і вирішення питань, викладених у зверненні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій адвокат Гуменюк Олег Романович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження». 
Згідно із частиною 4 статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Верховний Суд зазначає про те, що викладені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України, оскільки не містять передбачені статтею 328 цього Кодексу підстави, а мотивування касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права не мають правового підґрунтя та фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судом оцінкою доказів у справі. 
Крім цього, всупереч пункту 7 частини другої статті 330 КАС України в касаційній скарзі не зазначено дату отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України та зазначенням дати отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України. Розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, відповідно до абзацу другого якого строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
На підставі викладеного, керуючись статтею 169, частиною 4 статті 330, статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу адвоката Гуменюка Олега Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.002901 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-Дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України та зазначенням дати отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду