Єдиний унікальний номер 243/531/20 
Номер провадження 22-ц/804/1650/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 243/531/20
Номер провадження 22-ц/804/1650/20

06 травня 2020 року                 м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»
відповідач: АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Донецька залізниця»
представник відповідача: Парахотін Андрій Петрович 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні, 

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Слов`янського міськрайонного  суду Донецької області від 04 березня 2020 року, повний текст якого складено суддею Хаустовою Т.А. в м. Слов`янськ в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області 04 березня 2020 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, -

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні.
  В обґрунтування позову зазначила, що з 17 грудня 1999 року вона працювала у відповідача на різних посадах. Згідно до Наказу №» 7705/ДН-ос від 10 липня 2017 року її було звільнено з 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Проте після звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, а саме: відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі за період роботи з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, а також не було виплачено компенсацію за 18 днів щорічної відпустки, та вихідну допомогу у розмірі не менше середнього заробітку.
З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»  заборгованість по заробітній платі за період роботи з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, 9993,57 грн., середній заробіток у розмірі 4533,65 грн., та компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки 2578,68 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
04 березня 2020 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця»:
- заборгованість по заробітній платі за період з 15 березня 2017 року по 31 березня 2017 року у розмірі 1653,99 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят три грн. 99 коп).
- Зобов`язано відповідача при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 1653,99 грн. утримати з цих сум податки та інші обов`язкові платежі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації при звільненні  відмовлено.
-  Вирішено питання про розподіл судових витрат.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
31 березня 2020 року не погодившись із вказаним рішенням  року позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а саме:
- стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року та компенсаційні виплати при звільненні у розмірі 157 00, 84 грн.
- стягнути з відповідача індексацію за несвоєчасну виплату у розмірі 2967, 46 грн (15700, 84* 18,9/100).
Вважає рішення суду першої інстанції таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.
Зазначає, що оскільки звільнення відбулося на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, то  відповідачем не заперечується  виконання нею наказу про встановлення простою  та необхідність оплати за час простою не з вини працівника.
Посилаючись на ст. 110 КЗпП України пояснила, що у якості додаткового доказу вона додала до матеріалів апеляційної скарги розрахунково-платіжні відомості за березень-липень 2017 року.
Звертає увагу суду на те, що несвоєчасна виплата їй заборгованості в супереч із ч.1 ст. 116 КЗпП України привела до обезцінювання заборгованих  коштів на індекс інфляції який становив згідно даних Держкомстату України: вересень-грудень 2017 року-5%, 2018 рік-9,8%, 2019 рік-4,1%.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
        23 квітня 2020 року на електронну адресу суду (оригінал надійшов 29 квітня 2020 року поштою)  від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначив, що рішення суду першої інстанції прийняте відповідно до норм матеріального і процесуального права. Зазначив, що Виробничий підрозділ Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька Залізниця АТ Укрзалізниця, в якому працювала позивачка з 15.03.2017 року припинив виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу, а з 17.03.2017 втратив контроль за первинною документацією. Тому надана позивачкою довідка не є належним доказом, оскільки не містить необхідних реквізитів.
Також зазначає, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах (а.с.108).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
   Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
        Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 17 105,90 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено.   
Позивачку ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату,  про що свідчить  Наказ  про припинення трудового договору №7705/ДН-ос від 10 липня 2017 року. У наказі про припинення трудового договору зазначено право позивача на компенсацію 18 днів невикористаної відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку  (а.с. 18). 
На підтвердження не виплаченої заробітної плати, ОСОБА_3 надано Довідку в якій зазначені суми нарахованої заробітної плати: 
- березень 2017 року - 3059,05 грн., сума до виплати - 2432,50 грн., 
- квітень 2017 року  - 2089,31 грн., сума до виплати - 1661,38 грн., 
- травень 2017 року - 2185,53 грн., сума до виплати - 1737,89 грн.,
- червень 2017 року - 2185,53 грн. сума до виплати - 1737,89 грн., 
- липень 2017 року - 7586,48 грн. сума до виплати - 6077,63 грн. (а.с.16). 
Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2017 року становить 3059,05 грн., за квітень - липень 2017 року становить 0,00 грн. (а.с. 32).
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, форма ОК -5, що містяться у Пенсійному фонді України, наявні відомості про нараховану заробітну плату за відпрацьований час за 31 день у розмірі 3059,05 грн. (а.с. 32).
З наданої відповідачем довідки про доходи вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено заробітну плату за березень 2017 року у сумі 1117,28 грн. (1405,06 грн. нарахована заробітна плата - 287,78 грн. відрахування) (а.с. 53, 54-55), та дану обставину не заперечує й сама позивач ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частина перша цієї норми права наголошує,  що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України). 
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. 
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. 
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів розкрито у частині першій  статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. 
Між тим, позивачкою по справі не надано документів, що підтверджують виконання нею службових обов`язків (зокрема табелю обліку робочого часу, оформленого відповідно до норм законодавства), а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період. Надана позивачкою  довідка також не знайшла свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 року, на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності). 
На підтвердження того, що у позивачки виникло право на отримання винагороди за виконану нею роботу та того, що у період з березня по липень 2017 року їй нараховувалася заробітна плата і вона має за цей період заборгованість, нею надано довідку про нараховані суми заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року. Проте відсутні відомості щодо повноважень осіб, які їх підписали та підписи посадових осіб не завірені печаткою, а тому не можуть бути визнані допустимими доказами та не можуть бути прийнятими до уваги.
Як вбачається з матеріалів справи,  зокрема довідки Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 18.02.2020 № 411/2 за оскаржуваний період ОСОБА_1 нарахована заробітна плата лише за березень 2017 року у розмірі   1405, 06 грн.,  до виплати -  1117, 28 грн., а за період  квітень - липень 2017 року нарахування не проводилися. Зазначена сума була виплачена позивачці, що підтверджено Відомістю на виплату грошей № 16 за березень 2017 року.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, форма ОК -5, що містяться у Пенсійному фонді України, наявні відомості про нараховану заробітну плату за відпрацьований час  у березні за 31 день у розмірі 3059,05 грн.
Ці обставини не спростовані позивачкою, а надана нею на підтвердження заборгованості неоформлені належним чином довідка не містить інформації щодо розцінки та норми праці, обліку використаного часу, тому суд правильно визнав довідку про доходи  неналежним доказом.
Крім того, обставини, що у спірний період позивачка являлася на робоче місце, за нею зберігався середній заробіток за час простою, не підтверджені належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, з підписом працівника.
Таким чином, позивачкою не надано належного доказу на підтвердження правових підстав щодо нарахування їй заробітної плати та наявності заборгованості перед нею у зазначеному розмірі. Тому апеляційний суд зазначає, що позивачкою не доведено право на отримання заробітної плати за спірний період, оскільки нею не надано доказів на підтвердження даної вимоги.
Судом першої інстанції було вірно визначено суму до стягнення, з врахуванням всіх наданих сторонами доказів.
Додані до апеляційної скарги докази, а саме розрахунково-платіжні відомості за березень-липень 2017 року апеляційним судом на підставі ч.3 ст. 367 ЦПК України до уваги не беруться, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції позивачкою не надано.
Щодо вимоги позивачки в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача індексації за несвоєчасну виплату у розмірі 2967, 46 грн слід зазначити наступне.
В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу …в межах заявлених вимог.
Відповідно до ч.6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати розгляд позовних вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Слов`янського міськрайонного  суду Донецької області від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     А.В. Гапонов

Судді:       Г.В. Новікова

        Л.П.Никифоряк