ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5123/20 Справа № 201/11576/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року у справі №201/1/000/17 за його заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди було стягнуто з державного бюджету на його користь 30000 грн. Відповідачами рішення не виконується. За правилами ЦК України суд захищає право власності, складовою якого є упущена вигода - прибуток, який мав отримати належний власник при відсутності порушення його прав. Отже, при належному виконанні своїх обов`язків відповідачами позивач мав відповідно до ст. 1 додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мирно насолоджуватися своєю власністю в розмірі 30000 грн. шляхом отримання прибутку на цю власність. Зокрема, шляхом розміщення на банківському депозиті з капіталізацією відсотків. Наразі ставка по гривневим депозитам у AT КБ "Приватбанк" складає 16,5%. Таким чином, розрахунок упущеної позивачем з вини відповідачів вигоди за 1,5 роки невиконання постанови складає 7 723 грн. 34 коп., виходячи з розрахунку: 30000 грн. х 1,165 (1,5) - 30000 грн. Ця упущена вигода є майновою шкодою, завданою невиконанням відповідачами судового рішення. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд на підставі ст. 265 ЦПК України стягнути з відповідачів упущену вигоду позивача (майнову шкоду), завдану невиконанням рішення у розмірі 7 723 грн. 34 коп.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
       Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
       Відповідно до повноважень, визначених Положенням "Про Державну казначейську службу України" від 15 квітня 2015 року №215 органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету.
       Відповідно до п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників №845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
       Згідно з п.36 вказаного Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувані подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.
       Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок та в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.
       Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку№845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.
       У п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.
       Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.
       Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504030 (Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб) передбачено 50 000 грн. (додаток № 3 до Закону "Розподіл видатків Державного бюджету України на 2019 рік").
       Згідно з п. 39 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.
       Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
       Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
       Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.
       Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. 
       У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
       З матеріалів справи вбачається, ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 січня 2018 року у справі № 201/17000/17 за заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди було стягнуто на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням його співробітниками міліції 14 вересня 2009 року, за рахунок коштів державного бюджету 10 000 грн. (а.с.89-92).
       Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви про стягнення моральної шкоди і змінено ухвалу, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000 грн. до 30 000 грн. (а.с.93-96).
       Постановою Верховного Суду від 08 травня 2019 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року скасовано, справу передати до цього суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року залишити без змін (а.с.97-102).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року за результатами розгляду апеляційної скарги Державної казначейської служби України, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні заяви про стягнення моральної шкоди і змінено ухвалу, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000 грн. до 30 000 грн. (а.с.103-106).
       Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачами вказані рішення судів не виконуються, чим порушуються його права, та він має право на відшкодування упущеної вигоди - прибуток, який він мав би отримати (а.с.2).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Державна казначейська служба України у своєму відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивач подав до служби виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду, який буде виконаний у порядку черговості надходження виконавчих документів - згідно з пп. 1 п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п.п. 35, 36 Порядку № 845, за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб" (а.с.39-43).
       З листів від 01 серпня 2019 року №5-05-1-05/13159, від 03 вересня 2019 року №5-05-1-06/14935, від 25 вересня 2019 року №5-05-1-06/16413 та від 10 жовтня 2019 року №5-05-1/17386 вбачається, що Державна казначейська служба України звертається до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності передбачення у Законі про Державний бюджет України достатнього обсягу коштів за КПКВК 3504030, на виконання судових рішень у максимально стислі законом строки (а.с .45-53).
       Враховуючи викладене, виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
       Таким чином, позивачем не доведена протиправна поведінка (бездіяльність) Державної казначейської служби України, яка полягає у невиконанні судового рішення про стягнення на користь позивача коштів за рахунок Державного бюджету.
       Розрахунок, наданий позивачем, щодо вірогідно неотриманої ним суми коштів від банківського депозитного вкладу зі ставкою 16,5 %, який він міг би відкрити, не може вважатися збитками у розумінні положення частини 2 ст. 22 ЦК України, оскільки упущена вигода полягає в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушених цивільних прав.

       Позивачем не було надано суду доказів того, що ним був укладений договір банківського вкладу в АТ КБ "ПриватБанк" саме за ставкою 16,5 %. 
       Надана до апеляційної скарги довідка АТ КБ "Приватбанк" не є належним доказом того, що ним був укладений договір банківського вкладу, за яким він не отримав дохід у зв"язку із невиконанням рішення суду (а.с.83).
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна, що знаходиться на території Соборного району, Державної казначейська служба України, про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин у справі є необґрунтованими.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, незгоди з рішенням суду, тлумачення норм права.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 
Судді