Постанова
Іменем України
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 608/1823/17
провадження № 61-5768св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Сердюка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М., 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2018 року у складі судді Парфенюк В. І. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 2019 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Сташківа Б. І., Хоми М. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_3 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - ОСОБА_4 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
1.   У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом, у якому просила зобов`язати відповідача усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення із вказаної квартири.
2.   Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,1 кв. м. У вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 
3.   18 травня 2017 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 вимогу про добровільне звільнення спірної квартири рекомендованим листом з повідомленням, однак ОСОБА_2 зазначений лист відмовилась отримувати, у зв`язку з чим  22 червня 2017 року лист був повернутий.
4.   Позивач указує, що факт реєстрації та проживання відповідача у належній позивачу квартирі без відповідної правової підстави та відмова у її звільненні в добровільному порядку порушує її право власності (володіння, користування, розпорядження) на квартиру. 
5.   Ураховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6.   Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області 
від 05 жовтня 2018 року позов задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення без надання іншого житла. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
7.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач, як власник спірної квартири, має право користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати від осіб, що не є членами її сім`ї і не ведуть з нею спільного господарства, до числа яких відноситься відповідач ОСОБА_2 , усунення порушень свого права власності в будь-який час.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
8.   Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2018 року залишено без змін.
 
9.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.        У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року, ОСОБА_2  просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
11.   Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної правової оцінки доводам ОСОБА_2 , що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволення позову.
12.   Заявник указує, що не надав жодної оцінки заявам відповідача про незаконність набуття позивачем права власності на спірну квартиру та недотримання порядку виконання рішення суду державною виконавчою службою. Вважає необґрунтованою відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення скарги на дії державного виконавця ДВС у м. Чортків.
13.   Аргументом касаційної скарги також зазначено те, що судом не досліджувався оригінал вимоги позивача, адресованої відповідачу про звільнення спірної квартири. В матеріалах справи наявна лише її копія, яка не завірена у встановленому законом порядку.
 
Доводи інших учасників справи
 
14.   Доводи відзиву ОСОБА_1 на касаційну скаргу зводяться до того, що вимоги касаційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.
15.   Відзив містить посилання на те, що суд прийшов до правильного висновку про виселення ОСОБА_2 , яка проживає в спірній квартирі, оскільки факт реєстрації відповідача в квартирі, що їй не належить на праві власності, є доказом перешкод в користуванні такою квартирою її законним власником ОСОБА_1 . 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16.   Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
17.   Ухвалою  Верховного Суду від 25 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18.   Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто безпідставно набуті грошові кошти у сумі 32 000 доларів США, що еквівалентно 798 720 грн та 1 660 грн судового збору. 
19.   З 08 лютого 2017 року ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .
20.   На час набуття позивачем права власності на вказану квартиру в ній була зареєстрована ОСОБА_2 
21.   18 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою про добровільне звільнення даної квартири, направивши таку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який їй був повернутий 22 червня 
2017 року.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
22.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
23.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
24. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
25. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
26.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги,під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
27.   Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
28.   Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
29.   За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
30.   Положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» визначено, що громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.
31.   Предметом позову у справі, яка переглядається, є усунення позивачу перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірної квартири, яку позивач набула у власність в ході примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача в її користь грошових коштів на підставі відповідного акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
32.   Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто є особою похилого віку. Спірна квартира їй належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19 березня 
2008 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Лесейко С. В. 
33.   Судами попередніх інстанцій не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено наявність у відповідача ОСОБА_2 іншого житла.
34.   Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва, виданого  приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», позивач ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру набула на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого виконуючим обов`язки начальника Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Добровицькою О. І. 08 лютого 2017 року. Оскільки торги не відбулися і стягувач ОСОБА_1 виявила бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало ОСОБА_2 (а. с. 4). 
35.   Разом із тим, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач 
ОСОБА_2 давала згоду на передачу спірної квартири на користь позивача.
36.   Стороною відповідача у судовому порядку оскаржено дії державного виконавця щодо проведення виконавчих по реалізації спірної квартири 
(а. с. 102).
37.   Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення головного державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бураковського Романа Євгеновича, заінтересована особа - ОСОБА_1 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року. Розгляд справи не відбувся.
38.   Зважаючи на те, що набуття позивачем у власність спірної квартири відбулось в ході примусового виконання рішення суду, то державний виконавець повинен був зазначити про обтяження квартири у вигляді реєстрації та проживання попереднього власника у ній.
39.   Отже набувач ОСОБА_1 за певної обачності мала реальну можливість дізнатися про обтяження квартири у вигляді права користування колишнього власника.
40.   Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
41.   Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
42.   Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
43.   Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
44.   Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. 
45.   Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
46.   У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.
47.   Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.
48.   Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
49.   Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
50.   Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.
51.   Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
52.   У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
53.   Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 
2017 року (заява № 43768/07)).
54.   Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. 
55.   Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
56.   Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) у постанові від 21 серпня 2019 року дійшла висновку, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на повагу до житла у розумінні положень                           статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. 
57.   Колегія суддів ураховує, що відчуження спірної квартири у спосіб, обраний позивачем - на підставі відповідного акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на що відповідач згоди не давала,  поставило під загрозу соціальний статус останньої яка в похилому віці може стати безхатченком, втративши право користування житлом, яким користується з 2008 року. 
58.   Також суд бере до уваги, що позивач могла передбачити характер та вагу обтяження її майбутньої нерухомості та не здійснила достатньої належної обачності при укладенні угоди.
59.   У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
60.   Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме в статті 2 ЦПК України, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
61.   Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України стаття 5 ЦПК України.
62.   Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
63.   Ураховуючи наведене та зважаючи на те, що єдиною підставою виселення зазначено зміну власника, колишній власник у судовому порядку оскаржив дії, вчинені в порядку примусового виконання щодо реалізації майна, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
64.   Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
65.   Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.
66.   За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з ухваленням нового рішення.
67.   Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (стаття 10 ЦПК України).
Керуючись статтями 400, 412 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2. Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2018 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 січня 
2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
3. Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                      В. С. Висоцька
Судді                                                                                                А. І. Грушицький
                                                                                                                   В. В. Сердюк
                                                                                                                   В. М. Сімоненко
                                                                                                                   І. М. Фаловська