ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р.                                                                 Справа №914/2079/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                  Галушко Н.А.
суддів                                                                      Желіка М.Б.
Орищин Г.В.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження
розглянувши апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради від 17.01.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/375/20 від 24.01.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2019 (повний текст рішення складено 24.12.2019, суддя Запотічняк О.Д.)
у справі № 914/2079/19
за позовом Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник», смт. Підбуж Дрогобицького району Львівської області
до відповідача Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич, Львівська область,
про відшкодування суми кошторисної вартості будівництва в розмірі                     151 577,00грн.,

ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов ОК «Правоохоронник» до Дрогобицької міської ради Львівської області про відшкодування суми кошторисної вартості будівництва в розмірі 151 577,00 грн.
Позивач позовні вимоги мотивує тим, що на виконання умов договору №8/2018 про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дрогобича та у відповідності до розрахунку величини пайової участі (внеску) ОК «Правоохоронник» у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста Дрогобича по об`єкту будівництва (Додаток 1 до Договору №8/2018 від 07.03.2018 року) позивачем сплачено кошти двома платежами в сумі  199 141,85 грн., як пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Оскільки позивачем завершено будівництво водопроводу та каналізаційних мереж по об`єкту будівництва на вул. 22-Січня, 30 в м. Дрогобичі Львівської області, останній звернувся до відповідача з вимогою про передачу даних об`єктів у комунальну власність і повернення вартості їх будівництва поза межами земельної ділянки в сумі 151 577,00 грн. Відповідач не відреагував на письмові звернення, спірна сума до цього часу не відшкодована.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.12.2019 у справі №914/2079/19 позовні вимоги ОК “Правоохоронник” задоволено; з Дрогобицької міської ради Львівської області на користь позивача стягнуто     151 577,00 грн заборгованості та 2 273,66 грн. судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що з огляду на доведеність факту понесення скаржником витрат на будівництво зовнішніх мереж водопроводу та каналізації на суму 151 577,00 грн, розташованих за межами орендованої земельної ділянки, необхідних за технічними умовами і погоджених відповідачем, а також враховуючи встановлене Законом право скаржника на зменшення величини пайової участі на суму цих витрат, заявлені позовні вимоги є правомірними.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Дрогобицькою міською радою подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2019 у справі № 914/2079/19 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОК “Правоохоронник” відмовити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Скаржник посилається на те, що рішення суду є необгрунтоване, винесене з порушенням норм процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не зазначено та судом не досліджено чи введено в експлуатацію інженерні мережі, які розміщені поза межами земельної ділянки, на якій здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. 22 Січня, 30 у м.Дрогобичі, не підтверджено прийняття виконаних робіт з будівництва зовнішніх мереж водопроводу та каналізації КП «Дрогобичводоканал». 
Також скаржник вважає, що сума, зазначена в акті приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017, не відповідає сумі, зазначеній у позовній заяві.
Окрім того, скаржник зазначає, що рішення суду винесене з порушенням норм ст.120 ГПК України без участі представника скаржника. 
Узагальнені доводи позивача.
ОК «Правоохоронник» у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та надуманими, а рішення суду винесене з повним і всебічним дослідженням обставин справи. Зокрема, зазначає, що позивачем до матеріалів справи долучено акт приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року, у якому вказана загальна вартість інженерних мереж водопостачання і каналізації, а відповідачем на підставі цього акту було здійснено розрахунок вартості зовнішніх інженерних мереж водопостачання та каналізації, які розташовіні за межами земельної ділянки позивача та визначено її розмір у сумі 151  577,00грн. 
Також позивач вважає, що факт укладення договору між КП «Дрогобичводоканал» та ОК «Правоохзороннимк» від 30.04.2019 «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення» є підтвердженням, що між сторонами дотримано усіх процедурних вимог, які регламентують відносини виконавця і споживача у частині законності надання і отримання послуг та прийняття виконаних робіт з будівництва зовнішніх інженерних мереж водопостачання та каналізації КП «Дрогобичводоканал».

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції про стягнення 151  577,00грн, тобто з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" від 11 березня 2020 р. № 211, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року, Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)” №540-IX від 30.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2 і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020, яким на усій території України встановлено карантин, розгляд даної справи здійснено поза межами встановленими ст..273 ГПК України процесуального строку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на насутпне.
Між ОК «Правоохоронний» та Дрогобицькою міською радою Львівської області було укладено договір №8/2018 про пайову участь у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дрогобича від 07.03.2018.
Предметом даного договору є здійснення оплати замовником величини пайової участі на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дрогобича шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв`язку з будівництвом багатоквартирного житлового будинку за адресою: вул. 22-го Січня 30 в м. Дрогобичі.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що величина пайової участі становить 199 141,85 грн. Кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі єдиним платежем (п. 2.3. договору).
Позивачем на виконання Технічних умов № 2261 від 26.04.2016  виданих КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області на водопостачання та водовідведення багатоквартирного житлового будинку по вул. 22-го Січня 30 в м.Дрогобичі Львівської області, укладено договір № 01/02 -17 від 14.02.2017 із ПП «Захід теплогазсервіс». Виконання робіт підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року (а.с.20-21).
Листом б/н від 07.05.2018 позивач звернувся до міського голови м. Дрогобича з пропозицією прийняти у комунальну власність територіальної громади м.Дрогобича інженерні мережі та об`єкти водопроводу та каналізації та повернути суму вартості інженерних мереж поза межами орендованої земельної ділянки.
Позивач, посилаючись на ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вважає що відповідач протиправно не виконує вимоги чинного законодавства щодо повернення розміру пайової участі позивача у розвитку інфраструктури населеного пункту за спірним договором на суму кошторисної вартості побудованих позивачем інженерних мереж за межами його земельної ділянки, чим порушує права позивача, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача суму 151  577,00 грн..

Відповідно до ч. 5 ст. 40  Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.
Згідно з приписами ч. 5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність. 
У разі,  якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об`єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено імперативну норму щодо зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури, будівництво яких поза межами його земельної ділянки є необхідним за технічними умовами.
Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частина перша статті 40 Закону).
Водночас частиною п`ятої статті 30 Закону передбачено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об`єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об`єкти передаються у комунальну власність.
Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, сторони 07.03.2018 уклали договір № 8/2018 про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури м. Дрогобича, предметом якого є здійснення оплати замовником величини пайової участі на розвиток соціальної та інженернотранспортної інфраструктури м. Дрогобича шляхом перерахування грошових коштів до спеціального фонду міського бюджету у зв`язку з будівництвом багатоквартирного житлового будинку за адресою: вул. 22 – го Січня, 30 у м. Дрогобичі.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що величина пайової участі становить 199  141,85 грн. Кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі єдиним платежем (п. 2.3. договору).
Пунктом 3.3 договору передбачено обов`язок відповідача провести розрахунок пайового внеску та контролювати виконання умов договору, обов`язки позивача (п.3.4) передати у комунальну власність інженерні мережі та об`єкти інженерної інфраструктури, збудовані відповідно до проектної документації поза межами земельної ділянки, відведеної під забудову.
Додатком №1 до договору "Розрахунок величини пайової участі (внеску) Обслуговуючого кооперативу «Правоохоронник» у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дрогобича по об`єкту будівництва» передбачений розмір пайової участі в сумі 199  141,85грн.
Згідно п.5 даного розрахунку кошторисна вартість будівельних інженерних мереж, які розміщені поза межами земельної ділянки, на якій здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. 22-го Січня 30 в м.Дрогобичі згідно наданої документації становить 151 577,00 грн.
Пунктом 5.1 Розрахунку величини пайової участі у створенні і розвитку інженернотранспортної та соціальної інфраструктури м.Дрогобича, який є додатком №1 до договору №8/2018 від 07.03.2018 передбачено, що розмір  пайової участі ОК «Провоохоронник» із врахуванням кошторисної вартості будівництва інженерних мереж поза межами його земельної ділянки становить 47 564,85 грн (199 141,85 грн. - 151  577грн).
Позивачем отримано Технічні умови № 2261 від 26.04.2016, видані КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області на водопостачання та водовідведення багатоквартирного житлового будинку по вул. 22 -го Січня, 30 в м.Дрогобичі Львівської області.
На виконання робіт, передбачених технічними умовами, позивачем укладено договір № 01/02 -17 від 14.02.2017 із ПП «Захід теплогазсервіс». Виконання робіт підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року (а.с. 20-21). 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано зобов`язання передбачені п.2.1 договору від 07.03.2018 №8/2018, перераховано двома платіжними дорученнями № 491 від 07.03.2018 та № 492 від 07.03.2018 на загальну суму 199 141,85 грн., зазначивши призначення платежів - пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (а.с.16-17).
За встановлених обставин справи, з огляду на доведеність факту понесення скаржником витрат на будівництво зовнішніх мереж водопроводу та каналізації на суму 151 577,00 грн, розташованих за межами орендованої земельної ділянки, необхідних за технічними умовами і погоджених відповідачем, а також враховуючи встановлене Законом право скаржника на зменшення величини пайової участі на суму цих витрат, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність заявлених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи позивач листом б/н від 07.05.2018 звертався до міського голови м. Дрогобича з пропозицією прийняти у комунальну власність територіальної громади м.Дрогобич інженерні мережі та об`єкти водопроводу та каналізації та повернути суму вартості інженерних мереж поза межами орендованої земельної ділянки. Зазначений лист відповідачем залишено без відповіді та задоволення.
Передача таких інженерних мереж у комунальну власність та відповідне зменшення розміру пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж та об`єктів інженерної інфраструктури не може бути поставлено в залежність від волевиявлення органу місцевого самоврядування щодо набуття зазначених мереж до комунальної власності всупереч імперативно визначеній нормі законодавства (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії Касаційного господарського суду у справі №904/9051/15 від 03.04.2018). 
Оскільки матеріалами справи підтверджується факт здійснення ОК «Правоохоронник» будівництва зовнішніх мереж водопроводу та каналізації на суму 151  577,00 грн, посилання скаржника на те, що судом не досліджено факту введення в експлуатацію інженерних мереж водопостачання та водовідведення, що розташовані поза межами земельної ділянки як на відмову повернення розміру пайової участі в сумі 151  577,00 грн. є неправомірною. 
Факт належної оплати позивачем пайового внеску за договором №8/2018 від 07.03.2018 на суму 199 141,85 грн не може стати обставиною, яка перешкоджає застосуванню до даних правовідносин ч.5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», таким чином створюючи умови за яких позивач повторно несе витрати щодо участі в розвитку інфраструктури населеного пункту.
Окрім того, судова колегія зазначає, що укладений 30.04.2019 між КП «Дрогобичводоканал» та ОК «Правоохоронник» договір «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення» є підтвердженням, що між сторонами дотримано усіх процедурних вимог, які регламентують відносини виконавця і споживача у частині законності надання і отримання послуг та прийняття виконаних робіт з будівництва зовнішніх інженерних мереж водопостачання та каналізації КП «Дрогобичводоканал».
З огляду на викладене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що у відповідача виник обов"язок відшкодувати суму кошторисної вартості будівництва у розмірі 151  577,00грн. 

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано підставності заперечень, викладених в апеляційній скарзі.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду винесене з порушенням норм ст.120 ГПК України без участі представника скаржника, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки ухвалами суду в ході розгляд справи в суді першої інстанції в забезпечення принципу змагальності сторін судове засідання неодноразово відкладались у зв`язку із неявкою відповідача, який був належно повідомленим про час та місце розгляду справи. Однак, відповідачем не забезпечено явку уповноваженого представника в судові засідання суду першої інстанції, відзиву на позовну заяву не подано, а отже останній скористався наданим йому правом на власний розсуд.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України
Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :
1.Рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2019 у справі №914/2079/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради від 17.01.2020 (вх.ЗАГС № 01-05/375/20 від 24.01.2020) без задоволення.
Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника
2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                  Галушко Н.А.

суддя                                                                      Желік М.Б.

суддя                                                                      Орищин Г.В.