ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 592/8031/16-ц
провадження № 61-34475св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Труханової Л. М., та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25 лютого 2008 року вона підписала анкету-заяву позичальника без номера. 
 
Позивач вказує на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає, що анкета-заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які вона не підписувала, є укладеним між сторонами кредитним договором. Однак, на думку позивача, анкета-заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських є нікчемною з огляду на наступне.
 
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
 
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
 
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Посилаючись на викладене, позивач вважає, що оскільки сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, то такий договір є нікчемним. 
 
Позивач вказувала, що на виконання заяви-анкети позичальника нею у період з 1 квітня 2008 року до 7 січня 2015 року сплачено 4 000 грн, які просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення мотивоване тим, що факт укладення сторонами кредитного договору та обізнаність ОСОБА_1 про Умови та правила надання банківських послуг підтверджується рішенням Зарічного районного суду                   м. Суми від 14 квітня 2011 року та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2015 року. 
Цими ж рішеннями встановлено і дійсність правочину, нікчемністю якого обґрунтовано позов. 
 
Суд першої інстанції вказував на те, що оскільки дані обставини встановлені судовими рішеннями, вони встановленню і доказуванню не підлягають.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував на те, що за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
 
Встановивши, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву 25 лютого 2008 року, суд першої інстанції вважав, що перебіг позовної давності має обчислюватись саме з дати укладення договору, тому дійшов висновку про сплив позовної давності.  
 
Апеляційний суд рішення Ковпаківського районного суду м. Суми                             від 7 лютого 2017 року залишив без змін, виключивши з його мотивувальної частини посилання на сплив позовної давності і вказав на те, що позов задоволенню не підлягає з підстав його необґрунтованості. 
 
Помилковим апеляційний суд вважав і висновок суд першої інстанції, що Умови та правила надання банківських послуг, які позивач не підписувала, є складовою кредитного договору, укладеного сторонами, але такі висновки не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення суду першої інстанції. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, та не застосували закон, який підлягає застосуванню.
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25 лютого 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24% на річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
 
ОСОБА_1 зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим станом на                        7 грудня 2010 року утворилась заборгованість у сумі 12 787,77 грн. 
 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2011 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 787,77 грн.
 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2015 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за процентами та комісією за обслуговування карткового рахунку в сумі                      16 729,31 грн.
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків. 
 
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Так, відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
 
Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що на виконання нікчемного правочину нею сплачено 4 000 грн, тому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 4 000 грн. 
 
Відмовляюсь у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій врахувавши наведені норми матеріального права, а також судові рішення від 14 квітня 2011 року та від 15 червня 2015 року та дослідивши відповідні докази, дали їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин справи та обраного способу захисту, дійшли правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
 
Кредитний договір, оформлений письмовою заявою позивача                                   від 25 вересня 2008 року, що визначає суму кредиту, базову процентну ставку і його строк, відповідає формі та змісту кредитного договору і нікчемним не є. 
 
Суди, оцінивши докази сторін, дійшли правильного висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин, зобов`язання за якими позивач виконувала. 
 
Наведені у касаційній скарзі інші доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
 
Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
 
Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судових рішень. 
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов 	
Судді:  	В. М. Ігнатенко    С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов