ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/870/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1118/19 Категорія: 310020000 	Коваль А. Б. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       21 травня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.
        
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач  ОСОБА_2 

розглянувши у м. Черкаси у письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2019 року, постановленого під головуванням судді Коваля А. Б. у залі Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12.11.2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього, у зв`язку з навчанням , - 
в с т а н о в и в :

 
05 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього, у зв`язку з навчанням.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що вона є дочкою відповідача по справі – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які шлюб розірвали і на цей час проживають окремо. Позивач постійно проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні. На даний час позивач ОСОБА_1 є студенткою Київського національного університету ім. Т.Шевченка денної форми навчання Інституту журналістики та постійно проживає у гуртожитку університету за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 червня 2008 року батько, відповідач по даній справі, був зобов`язаний платити аліменти на її утримання на користь її матері ОСОБА_3 до повноліття дочки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також у позові позивач зазначає, що 27.12.2018 року їй виповнилося вісімнадцять років, але оскільки вона продовжує навчатись, є студенткою 1 курсу денної форми навчання, термін закінчення навчання 30 червня 2022 року, то має право на утримання від батьків на період навчання. Позивач ОСОБА_1 посилається, що навчається на контрактній основі, стипендію не отримує, а в рік виплачує університету за навчання кошти в розмірі 45 370 гривень. Крім того, вона харчується та одягається, на що йдуть великі кошти, тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання у зв`язку із навчанням. 
Її мати ОСОБА_3 , як до її повноліття, так і на цей час, постійно допомагає їй матеріально (коштами на харчування, одяг, сплачує за навчання в університеті), а батько лише виплачував аліменти до повноліття і після досягнення нею повноліття припинив виплати аліментів і надання їй будь-якої матеріальної допомоги взагалі, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів з батька у зв`язку із навчанням до закінчення навчання.
Позивач ОСОБА_4 просить суд стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Курлози, Кривоозерського району Миколаївської області, працюючого, АДРЕСА_2 – Миколаївський військовий госпіталь – заступник начальника госпіталю – начальник частини, місце проживання, їй – позивачу, не відоме, аліменти на неї, повнолітню дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як вона продовжує навчання, до досягнення нею віку двадцяти трьох років, в сумі 4000 гривень, щомісячно.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2019 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Курлози Кривоозерського району Миколаївської області, працюючого заступником начальника Миколаївського військового госпіталю з медичної частини – начальником медичної частини, військова частина НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на її утримання, на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень щомісячно, починаючи з 05.03.2019 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції, яка надійшла разом із матеріалами справи до Черкаського апеляційного суду 07 квітня 2020 року Вх. № Е 1376/20 Вх. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 , вказує, що не погоджується із рішенням суду, оскільки вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, є незаконним. Скаржник зазначає, що він не отримував ніякої кореспонденції із районного суду, ні ухвали про відкриття провадження у справі, ні копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, а тому не міг реалізувати свої права, визначені ЦПК України. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається, що крім порушенням норм процесуального права, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів, позбавив його можливості довести належними та допустимими доказами факти того, що він має нову сім`ю та його матеріальне становище і те, що на його утриманні двоє дітей 2016 року народження, що не дозволяє йому на даний час сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду. На переконання скаржника, судом першої інстанції при винесенні даного рішення неправильно застосовані норми ст. ст. 182, 199, 200 СК України. 
ОСОБА_2 вказує у скарзі, що позивач по даній справі, як донька учасника бойових дій має право на безоплатне навчання в навчальному закладі, у якому вона навчається, але з невідомих йому причин не скористалася цим правом та взагалі не повідомила йому, що сплачує кошти за навчання. 
Скаржник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення яким, повністю відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 4000 гривень. 
Відповідачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з апеляційною скаргою, яка задоволена судом апеляційної інстанції.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, задоволено клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 12 листопада 2019 року. 
20 травня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 - позивача ОСОБА_1 № 5318/20 Вх. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 вказує, що доводи апеляційної скарги щодо неотримання та неповідомлення відповідача – її батька по справі про розгляд справи судом першої інстанції є неправдивими, оскільки вона з ним спілкується по телефону і відповідач повідомляв їй про отримання ним матеріалів позову, направлених судом та про небажання з`являтися в судові засіданні до суду. Позивач вказує у відзиві , що відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що у нього двоє дітей та дружина, які проживають на його зарплату, хоча довідки про розмір зарплати та доходів не надає. Але позивач, як дочка відповідача, також має право на утримання у зв`язку із продовженням навчання в університеті на денній формі навчання. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що вона лише із апеляційної скарги дізналася про той факт, що її батько ОСОБА_2 є учасником бойових дій, прот що їй не було відомо. А тому відповідач вправі звернутися до навчального закладу із відповідними документами, які підтверджують його статус як учасника бойових дій, для переведення її на безоплатну форму навчання, проти чого вона не заперечує та надасть допомогу.
ОСОБА_1 просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2019 року залишити в силі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.
Частинами 1 і 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду не може залишатись в силі та підлягає зміні, виходячи з наступного. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на повнолітню доньку у зв`язку з її навчанням, але не більше ніж до досягнення нею 23 років, у розмірі 4 000 гривень, щомісячно, починаючи з 05 березня 2019 року, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог, посилаючись, що відповідач працездатний, законодавством передбачено його обов`язок надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка потребує такої допомоги, оскільки навчається на денному відділенні університету, що підтверджується довідкою навчального закладу, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, відсутності у відповідача інших утриманців та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач навчається на умовах контракту, стипендії не отримує, і власних коштів для життя на навчання не має, потребує допомоги своїх батьків і є залежною від них. 
Судом першої інстанції стягнуто судовий збір із відповідача на користь держави в розмірі 768, 40 гривень. 
Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд прийняв рішення про розгляд справи без участі сторін у спрощеному позовному провадженні, але не прийняв мір для належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом та надання можливості подати відповідачу відзив , заперечення щодо позовних вимог, оскільки відповідач був позбавлений можливості надати суду докази щодо свого матеріального стану та перебування на його утриманні інших осіб, які також потребують матеріальної допомоги. 
Колегія суддів не погоджується із судом першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, оскільки судом не враховано всі вимоги закону та обставини, які мають бути враховані судом відповідно до ст. 182, ст. 199 СК України, тому наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції щодо повного задоволення вимог позивача.
Як вбачається із матеріалів справи згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Курячелозівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області, батьком позивача по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є відповідач – ОСОБА_2 (а. с. 8).
Згідно даних довідки Інституту журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 20.02.2019 року, позивач ОСОБА_1 , з 01 вересня 2018 року зарахована ( наказ №1980-33 від 09.08. 2018 року) на перший курс вказаного Інституту журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка денного відділення, освітнього рівня бакалавр, спеціальність» 061 Журналістика. Медіапродюсування», на контрактній основі, без виплати стипендії, договір № 1635 від 09.08. 2018 року. Загальна вартість освітньої послуги (навчання) за рік становить 45 370 гривень (а. с. 9).
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17.06.2008 року, копія якого наявна в матеріалах справи на а. с. 13 вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь матері позивача, на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 , але коли ОСОБА_1 виповнилося 18 років, виплата аліментів припинилася. Батько добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка продовжує навчання не надавав. 
Стаття 6 СК України визначає, що правовий статус дитини особа має до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регламентовано главою 16 СК України.
Згідно ст. 199 СК України  визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Аналізуючи зміст наведеної норми, слід дійти висновку, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У відповідності до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу.
За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, пунктом 2 частини 1 зазначеної статті передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Частиною 2 ст. 200 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно роз`яснення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року  вказано, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
З огляду на викладене, однією із обов`язкових умов, за яких можливе покладення на батьків обов`язків по утриманню повнолітньої дочки, сина є їх спроможність надавати таку допомогу. Вимоги про стягнення аліментів на користь повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання підлягають задоволенню тільки при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, та такі обставини повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами.
Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Задовольняючи позовні вимоги, та покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів є працездатним, є заступником начальника військового госпіталю з медичної частини – начальником медичної частини, а також з факту досягнення позивачем повноліття й продовження нею навчання, та потребою матеріальної допомоги у зв`язку із продовженням навчання.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не встановив й не перевірив обставин, що мають значення по справі, а саме: чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, та який розмір його доходів становить на дату звернення позивача з позовом. Оскільки позивач таких даних не надала, а відповідач не подавав доказів суду першої інстанції, так як він вказує в апеляційній скарзі, що не був обізнаний із позовними вимогами щодо стягнення аліментів, оскільки не отримував судових повісток про розгляд справи, ні ухвали про відкриття провадження у справі, ні копії позовної заяви з додатками, як і не отримував рішення суду про стягнення з відповідача аліментів .
Оскаржуючи рішення суду, і подаючи апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 до апеляційної скарги надав додатки, а саме: копію довідки № 43 від 27.02. 2020 року , яка видана за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , із якої вбачається, що ОСОБА_2 має на утриманні сім`ю у складі: дружина ОСОБА_6 , 1982 року народження, донька ОСОБА_7 , 2016 року народження, син ОСОБА_8 , 2016 року народження ( а. с. 48); копію свідоцтва про шлюб, із якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 23 жовтня 2009 року уклав шлюб із ОСОБА_9 ( а. с. 50) та копії свідоцтв про народження дітей: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де батьком дітей вказаний відповідач ОСОБА_2 ( а. с. 51, 52). Також відповідачем надано копію паспорту, копію посвідчення учасника бойових дій, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ( а. с. 44-46) та довідку військової частини № НОМЕР_1 від 22.02. 2020 року № 44, що жодних документів із Уманського міськрайонного суду Черкаської області за період з 01.01. 2019 року по 27.02. 2020 року на адресу військової частини для вручення відповідачу ОСОБА_2 не надходило ( а. с. 49 ). 
Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 4000 гривень, відповідач не надав апеляційному суду жодного доказу про свій матеріальний стан, про отримані ним доходи, як перебуваючим на військовій службі підполковником, на посаді заступника начальника військового госпіталю з медичної частини – начальником медичної частини, хоча мав таку можливість , так як посилався в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції було порушено його права на подання відзиву, заперечень, інших клопотань та доказів у справі.
За таких обставин, коли суд не вправі збирати докази, які мають подавати сторони, то колегія суддів апеляційного суду не має підстав для витребування довідки про доходи відповідача, а позивач також не надала доказів про матеріальний стан відповідача і не просила суд витребувати такий доказ як довідку про заробітну плату у зв`язку із неможливістю її отримати, то апеляційний суд переглядає рішення суду на підставі наявних у справі та поданих сторонами доказів, перевіряючи доводи та вимоги апеляційної скарги. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача, проте в частині визначення розміру аліментів згідно заявлених позивачем позовних вимог про стягнення 4000 гривень допустився помилки, оскільки має місце неповнота з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення справи, а за відсутності довідки про доходи відповідача апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, як матеріально забезпечений відповідач, який є працездатним, перебуває на військовій службі та щомісячно отримує грошовий дохід.
Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи скаржника про наявність в нього на утриманні двох малолітніх дітей, яких він також повинен утримувати, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання повнолітньої дочки у зв`язку із її навчанням. 
Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції не мав доказів щодо інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, тому задовольнив позовні вимоги повністю, стягнувши 4000 гривень щомісячно до закінчення навчання позивачем. 
Колегія суддів не погоджується із розміром аліментів, які визначено судом першої інстанції в розмірі 4000 гривень, оскільки відсутні підстави для стягнення саме такого розміру аліментів, так як суд не врахував, що на утриманні відповідача перебуває двоє малолітніх дітей в другому шлюбі відповідача , тому, приймаючи до уваги всі обставини справи, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів, які визначив суд першої інстанції. 
Інші доводи та посилання скаржника на порушення судом його процесуальних прав під час розгляду справи судом першої інстанції також є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з врахуванням неотримання відповідачем судових повісток, які повертались після завершення терміну зберігання, та позбавили відповідача можливості подати суду свої заперечення, відзив, інші клопотання та докази. 
Згідно ч. 2 ст. 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається у відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 187 ЦПК України строк для подання відповідачем відзиву на позов. 
У відповідності норм ст. 190 ЦПК України   ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Звертаючись в суд із апеляційною скаргою, відповідач ОСОБА_2 вказував, що ніяких повісток в порядку, визначеному ст.ст. 128, 129, 130 ЦПК України та відповідно ухвалу про відкриття провадження у цій справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів він не отримував, внаслідок чого скаржник не міг реалізувати свої права визначені ст. 187 ЦПК України.
На підтвердження неотримання відповідачем кореспонденції із суду першої інстанції, скаржник надав копію довідки № 44 від 28.02. 2020 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 , яка міститься на а. с. 49, із якої вбачається, що у період із 01.01. 2019 року по 27.02. 2020 року на адресу в/ч НОМЕР_1 кореспонденція від Уманського міськрайонного суду Черкаської області не надходила.
Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами відповідача, що він був позбавлений можливості надати суду першої інстанції свої заперечення та спростування на позовні вимоги, не міг реалізувати свої права, визначені ЦПК України. 
Разом з тим, подаючи апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 виклав свою позицію щодо заявленого позову та прийнятого судом рішення, надав суду в додатках до скарги докази, які вважав за необхідне, що апеляційний суд розцінює як часткове відновлення його порушених прав, оскільки скаржнику було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, що дало можливість відповідачу подати свої доводи і аргументи, які прийняті до уваги апеляційним судом та враховані при перегляді рішення суду першої інстанції. 
Так, із наявних матеріалів справи вбачається, що на а. с. 47 міститься копія довідки № 56 від 27.02. 2020 року за підписом ТВО начальника штабу в/ч НОМЕР_4 п/п-к О. Гарбар та в. о. паспортиста в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_10 , яка додана відповідачем до апеляційної скарги, та із якої вбачається, що скаржник ОСОБА_2 дійсно зареєстрований у АДРЕСА_3 із 01.08. 2008 року (дружина із 18.12. 2009 року, діти із 08. 11. 2016 року). 
Однак, вся кореспонденція, в тому числі судові повістки та копії документів, які надсилались судом першої інстанції, відповідачем за вказаною адресою не отримувались, а повертались суд по закінченню терміну зберігання, що підтверджується судовими повістками з рекомендованим відправленням, які наявні в матеріалах справи. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги   ОСОБА_2 є обґрунтованими лише в частині його посилань щодо порушення вимог процесуального права, тому підлягають частковому задоволенню, однак в частині вимог щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв`язку із навчанням є безпідставними, не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів, тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги скаржника.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та, з урахуванням встановлених обставини справи, доказів наданих сторонами, вимог закону щодо покладання обов`язку утримування дитини на обох батьків, та визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню задовольнити частково позовні вимоги, змінивши рішення суду першої інстанції в частині розміру, зменшивши їх розмір з 4000 грн. до 2500 грн. щомісячно до закінчення навчання позивача.
Суд першої інстанції при вирішенні питання стягнення судових витрат стягнув судовий збір, який не підлягає стягненню у розмірі 768, 40 гривень з відповідача ОСОБА_2 , оскільки відповідач є учасником бойових дій згідно даних посвідчення, звільнений від сплати судового збору на підставі закону, що підтверджується копією посвідчення, серія НОМЕР_5 , виданого 22 вересня 2015 року, а тому звільнений від сплати судового збору згідно положень п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи слід віднести на рахунок державного бюджету, оскільки відповідач (скаржник) ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору згідно положень  ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього, у зв`язку з навчанням - змінити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання у зв`язку з її навчанням з 4 000 грн. до 2 500 грн. щомісячно, до закінчення навчання.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судові витрати за розгляд справи віднести на рахунок держави, оскільки відповідач ОСОБА_2 є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог чинного законодавства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г.

Єльцов В. О.