ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року                                                                        м.Дніпро         
Справа №  912/3701/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                                                                                                
суддів Кузнецова В.О., Мороза В.Ф.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 (ухвалене суддею Кабаковою В.Г., повний текст складено 03.02.2020) у справі № 912/3701/19
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді
про стягнення 22 027,28 грн
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді про  стягнення 22 027,28 грн, з яких 15 003,64 грн - пені, 1 607,53 грн - 3% річних, 5 416,11 грн - інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1866/1617-КП-18 від 28.10.2016 в частині оплати переданого позивачем у власність відповідача природного газу на загальну суму 469 160, 73 грн
2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 позов задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7501,82 грн - пені, 1 607,53 грн - 3% річних, 5 416,11 грн - інфляційних втрат, 1 921,00 грн - судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин того, що за отриманий від позивача природний газ протягом заявленого періоду (з 31 жовтня 2016 по 31.03.2017 включно) відповідач розрахувався несвоєчасно, відповідач порушив умови укладеного із позивачем договору та приписи чинного законодавства щодо належного виконання зобов`язань.
Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат місцевий господарський суд зазначив, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Позивач здійснив нарахування  індексу інфляції за зобов`язаннями жовтня 2016 в сумі 1184,60 грн. Проте суд першої інстанції, враховуючи правову позицію, викладену в постанові ВС від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, вважав помилковим те, що позивач  здійснив додаткове нарахування інфляції на інфляцію, а не лише на суму основної заборгованості, оскільки індекс інфляції за січень, лютий 2017 року позивачем розраховано виходячи з суми боргу за грудень 2016 року (39 447,76 грн), до якого вже включено інфляційні втрати за попередній період (351,86 грн).
Враховуючи зазначене, місцевим господарським судом в частині інфляційних втрат, з урахуванням наведеної вище позиції, здійснено за допомогою програмного забезпечення  "ЛІГА" розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого, нараховані інфляційні втрати на суму 39 095,90 грн за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року складають - 1 184,61 грн, що не вплинуло на загальний розрахунок, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 5 416,11 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.
Щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних  у сумі 1 607,53 грн, суд першої інстанції перевірив їх розрахунок та дійшов висновку про його обґрунтованість, а суму нарахованих 3% річних у розмірі 1 607,53 грн такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявленої до стягнення позивачем пені у сумі 15 003,64 грн господарським судом враховано вимоги частини 2 статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України, частини 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України , умови п. 8.2 укладеного між сторонами договору.
Судом зазначено, що за розрахунком позивача підлягає стягненню пеня за загальний період з 26.11.2016 по 02.04.2017, розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 15 003,64 грн.
Перевіркою виконаного позивачем розрахунку пені порушень норм чинного законодавства та умов договору суд не встановив і за вказаних обставин справи дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими. 
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині штрафних санкцій, суд першої інстанції задовольнив його частково та зменшив суму пені, яка підлягає до стягнення з відповідача на 50%, що дорівнює 7 501,82 грн.
Приймаючи рішення про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми пені до 7  501,82 грн, господарський суд виходив з того, що державна політика у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 3 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" базується на принципах забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги на умовах самофінансування та досягнення рівня економічно-обґрунтованих витрат на їх виробництво, а також регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. КП "Долинське міське комунальне господарство" є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому будь-які прострочення споживачів в оплаті послуг теплової енергії тягнуть для відповідача додаткові витрати, що виходять за межі визначеної тарифами вартості послуг. Крім того, суд зазначив, що наразі триває опалювальний сезон 2019-2020 і наявність заявленої до стягнення суми пені, може призвести до неможливості своєчасного розрахунку за отриманий природний газ, що може бути причиною неналежного постачання опалення організаціям, зокрема школам, дитячим садочкам, дитячо - юнацькому центру та медико - санітарній частині. 
Приймаючи до уваги заперечення позивача, суд зазначив, що ним не надано доказів виникнення у нього значних збитків, за винятком інфляційних збитків, що нараховані згідно статті 625 ЦК України та стягнені з відповідача за цим судовим рішенням, у зв`язку з чим, нарахована позивачем до стягнення пеня визнається судом "значним стягненням" у порівнянні з невстановленими збитками кредитора (позивача) у справі.
При цьому, судом враховано, що позивач забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто АТ НАК "Нафтогаз України", як підприємство державного сектору економіки, є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розрахуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, може призвести до значних соціально та економічно негативних наслідків для держави.
Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем сплачено основну суму заборгованості позивачу протягом 2017 року, відповідач, як на причину несплати такої заборгованості, посилається на несвоєчасну сплату населенням, бюджетними організаціями та іншими споживачами плати за отримані послуги з теплопостачання, а також на затримку надходження субвенції на надання пільг та житлових субсидій населенню.
За таких обставин, господарський суд, дотримуючись принципів справедливості, пропорційності у господарському судочинстві, збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та зменшив розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50%.
Щодо розподілу судових витрат, місцевий господарський суд зазначив, що відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги. 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 у справі № 912/3701/19 просить скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 7 501,82 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині відмови у стягненні пені в розмірі 7 501, 82 грн, вважає рішення суду в цій частині незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Посилаючись на п. 8.2. укладеного між позивачем та відповідачем договору, відповідно до якого, у разі невиконання відповідачем пунктів 6.1 та 6.2 договору, він зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, апелянт зазначає, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.
Апелянт посилається на те, що фактично суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовує підстави для зменшення неустойки несвоєчасним розрахунком контрагентів відповідача. За доводами апелянта, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені; при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Проте, апелянт вважає, що судом при розгляді питання про зменшення пені не досліджено майнові інтереси сторін, зокрема позивача.
Апелянт посилається на те, що станом на 01.01.2020 торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49,533 млрд грн, має тенденцію до зростання, станом на 30.09.2019, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд грн, довгострокових - 24,321 млрд грн; всього - 60,787 млрд грн (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті позивача - naftogaz .com ).
Наведені дані, на думку позивача, свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом, тобто як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, а відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ та як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально- та економічно- негативні наслідки для всієї України.
Також, апелянт зазначає, що основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2019-2020 років є постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року №867, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (Положення про ПСО), п.1 якого визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. 
Згідно п.п.1 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів, на умовах та у порядку, що визначені Положенням про ПСО. Нафтогаз виконує покладені на нього урядом спеціальні обов`язки в повній мірі, незважаючи на збитки внаслідок виконання таких обов`язків та накопичення боргів за газ значною частиною цих контрагентів, а продаж та постачання природного газу на -умовах ПСО принесли компанії збиток у розмірі майже 2,9 млрд грн.
За доводами апелянта, прибуток Компанія отримує від інших видів діяльності, не пов`язаних з постачанням природного газу теплогенеруючим підприємствам та підприємствам, які забезпечують природним газом побутових споживачів.
Таким чином, апелянт вважає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 років. Держава, покладаючи на AT "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків.
Також апелянт посилається на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2018 по справі №826/6064/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не визначення джерела фінансування та порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки. Кредитні угоди на 500 млн. доларів США, забезпечені гарантіями Світового банку та державною гарантією, Нафтогаз підписав 30 грудня 2016 року. У межах залученого фінансування Нафтогаз протягом двох років закупив близько 5 млрд. куб. м. газу з європейського напрямку, що мало велике значення для стабільного забезпечення газом українських споживачів.

На думку апелянта, всупереч наведеного, збитковість особи або відсутність прибутку не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, а відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо, зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 922/1010/16 від 12.06.2018.

Апелянт вважає, що відсутність у відповідача прибутку не є винятковим випадком та підставою для зменшення пені, що нарахована за неналежне виконання зобов`язань за договором, а матеріали справи не містять жодного документу на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, доданий до відзиву фінансовий звіт відповідача за 2017 рік, не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки не містить будь-якого підтвердження або відповідної відмітки, що саме такий документ з такими відповідними даними подавався до Державного органу статистики.
Апелянт звертає увагу і на те, що неналежне планування своєї діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки, ризики від власної діяльності відповідача не можуть  покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

За доводами апелянта, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що призвело до порушення статті 233 ГК України та статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді вимоги позивача, викладені в апеляційній скарзі, не визнає та вважає рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 року законним та обґрунтованим, з наступних підстав.

Комунальним підприємством надано належні та допустимі докази, а саме довідки за підписом головного бухгалтера КП "Долинський Міськкомунгосп", які свідчать про скрутний фінансово-майновий стан підприємства, оскільки такі відомості містяться саме у самого комунального підприємства і не можуть бути у третіх сторонніх осіб і головний бухгалтер підприємства, як посадова особа, несе відповідальність за їх достовірність.
За доводами відповідача, з матеріалів, наданих позивачем до справи, останній не поніс значних збитків від порушення КП "Долинський Міськкомунгосп" строків оплати газу, а суми штрафних санкцій, які виставлені позивачем, виникли у зв`язку з великою вартістю природного газу, вартість якого становить більше 85% в тарифі на послугу з теплопостачання, і яка є непомірною для сплати контрагентами комунального підприємства. Комунальним підприємством несвоєчасно проводилася оплата за отриманий природний газ перш за все у зв`язку з тим, що КП "Долинський Міськкомунгосп" із значною затримкою отримувало субвенції з бюджету, що й призвело до несвоєчасного виконання комунальним підприємством своїх зобов`язань по оплаті поставленого природного газу. Також до несвоєчасного виконання зобов`язань по оплаті поставленого природного газу призводить низький рівень платоспроможності головного споживача послуги з централізованого опалення - населення міста.
Таким чином несвоєчасна оплата КП "Долинський Міськкомунгосп" вартості спожитого природного газу сталася не з вини комунального підприємства, оскільки єдиним джерелом для оплати за спожитий природний газ є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та інших госпрозрахункових підприємств. Вказана заборгованість споживачів, за умови невідповідності фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені (погоджені) органами державної влади та несвоєчасним наданням субвенції з державного бюджету є тими об`єктивними обставинами, що і викликають неможливість своєчасної оплати спожитого природного газу.
КП "Долинський Міськкомунгосп" жодним чином не намагається уникнути зобов`язань за договором чи порушити права або охоронювані законом інтереси позивача, а порушення строків оплати вартості природного газу за договором виникло через незалежні від комунального підприємства обставини. Так, КП "Долинський Міськкомунгосп" є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам на надання послуг, а тому будь-які прострочення споживачів в оплаті отриманих послуг надання теплової енергії тягнуть для комунального підприємства додаткові витрати, що виходять за межі визначеної тарифами вартості послуг.
Також, КП "Долинський Міськкомунгосп" посилається на те, що не є фактичним споживачем отриманого природного газу, оскільки отриманий природний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, населенням міста, а стягнення штрафних санкцій в повному обсязі значно погіршить господарську діяльність підприємства та ставить під загрозу зрив проведення опалювального сезону, та як наслідок, залишення всього міста без опалення.
За доводами відповідача, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.
Посилаючись на ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), встановлюється співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та враховуються інтереси обох сторін а також зазначені норми направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Також, відповідач зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 у справі № 912/3701/19; ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено строк для подання відзиву, клопотань, заяв (за наявності), додаткових доказів (за наявності) та обґрунтування щодо неможливості надати їх до суду першої інстанції. 

7. Встановлені судом обставини справи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", дата набрання чинності постанови - 20.03.2019.
28.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді (споживач) укладено договір постачання природного газу №1866-1617-КП-18 (а.с. 16-25 т.1), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій).
У п. 2.1 договору погоджено обсяг природного газу, який постачальник передає покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) - до 99 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: жовтень - обсяг 9, листопад - обсяг 15, грудень - 18, IV кв.2016р. - обсяг 42, січень - обсяг 25, лютий - обсяг - 17, березень - обсяг 15, І кв. 2017 р. - обсяг 57.
Відповідно до п. 3.1. договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з підземних сховищ в газотранспортну систему.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 (п. 4.1. договору).
Пунктом 5.2 договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 жовтня 2016 становить 5 916,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 183,20 грн До сплати за 1 000 куб. м. природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. 5.4 договору).
Порядок та умови проведення розрахунків передбачено розділом 6 договору.
Так, відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п. 12.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір постачання природного газу №1866-1617-КП-18 від 28.10.2016 підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками сторін.
До договору сторонами підписано та скріплено печатками Додаткові угоди №1 від 28.10.2016, №2 від 22.11.2016, № 3 від 21.12.2016, № 4 від 23.01.2017, № 5 від 24.01.2017, № 6 від 24.02.2017, де, зокрема, змінено ціну газу за договором.
Так додатковою угодою № 1 від 28.10.2016 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 №1866-1617-КП-18 викладено п. 5.2. договору ст. 5 "Ціна газу" в такій редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01  листопада 2016 року становить 6 819,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 363,80 грн До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8 182,80 грн".
Додатковою угодою № 2 від 22.11.2016 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 №1866-1617-КП-18 викладено п. 5.2. договору ст. 5 "Ціна газу" в такій редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 грудня 2016 року становить 7 148,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 429,60 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8 577,60 грн".
Додатковою угодою № 3 від 21.12.2016 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 №1866-1617-КП-18 викладено п. 5.2. договору ст. 5 "Ціна газу" в такій редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 січня 2017 року становить 6 979,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 395,80 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8 374,80 грн".
Додатковою угодою № 5 від 24.01.2017 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 №1866-1617-КП-18 викладено п. 5.2. договору ст. 5 "Ціна газу" в такій редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 лютого 2017 року становить 8 451,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 690,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 10 141,20 грн".
Додатковою угодою № 6 від 24.02.2017 до договору постачання природного газу від 28.10.2016 №1866-1617-КП-18 викладено п. 5.2. договору ст. 5 "Ціна газу" в такій редакції: "п. 5.2. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2017 року становить 7 866,00 грн, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 573,20 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 9 439,20 грн".
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору протягом жовтня 2016 по січень 2017 року включно, березень 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ /організацій) на загальну суму 469 160,73 грн, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками актами приймання-передачі природного газу:
від 31.10.2016 - на суму 54 095,90 грн. (з ПДВ);
від 30.11.2016 - на суму 50 594,26 грн. (з ПДВ);
від 31.12.2016 - на суму 145 904,98 грн. (з ПДВ);
від 31.01.2017 - на суму 141 400,13 грн. (з ПДВ);
від 31.03.2017 - на суму 77 165,46 грн. (з ПДВ).
За отриманий природний газ відповідач розрахувався несвоєчасно, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями банківських виписок (а.с. 38-77 т.1).
У зв`язку з простроченням відповідачем оплати природного газу позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 15 003,64 грн.; 3% річних у розмірі 1 607,53 грн.; інфляційні втрати у розмірі 5 416,11 грн., які відповідно до розрахунку позивача нараховані за наступні періоди:
за зобов`язаннями жовтня 2016:
з 26.11.2016 по 28.02.2017 - пеня у сумі 3 068,08 грн, 3 % річних у сумі 328,72 грн, інфляційні втрати за період з 01.12.2016 по 28.02.2017 у сумі 1 184,60 грн.; 
за зобов`язаннями листопада 2016:
з 27.12.2016 по 28.02.2017 - пеня у сумі 2 483,44 грн., 3 % річних у сумі 266,09 грн., інфляційні втрати за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 у сумі 1 068,04 грн.;
за зобов`язаннями грудня 2016:
з 26.01.2017 по 26.03.2017 - пеня у сумі 5 988,36 грн., 3 % річних у сумі 641,61 грн; інфляційні втрати за період з 01.02.2017 по 28.02.2017 у сумі 1 459,05 грн;
за зобов`язаннями січня 2017:
з 28.02.2017 по 02.04.2017 - пеня у сумі 3 463,76 грн., 3 % річних у сумі 371,11 грн; інфляційні втрати за період з 01.03.2017 по 31.03.2017 у сумі 1 704,42 грн;
за зобов`язаннями березня 2017 пеня, 3 % річних та інфляційні втрати не нараховувались.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції  в частині зменшення розміру пені до 7 501,82 грн, тоді як позивач заявив до стягнення з відповідача пеню у сумі 15 003,64 грн, зокрема у зв`язку із відсутністю у суду першої інстанції підстав для застосування до спірних правовідносин сторін ст. 233 ГК України.
В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до п.8.2 договору, у разі невиконання споживачем пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. 
Місцевим господарським судом правильно встановлено неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи. 
З позовної заяви вбачається, що Акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" просило стягнути з відповідача 15 003,64 грн пені.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, а також запереченням інших учасників щодо такого зменшення. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18).
Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором №1866-1617-КП-18 постачання природного газу від 28.10.2016 у сумі 15 003,64 грн. 
Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що прострочення оплати відповідачем за поставлений газ не було систематичним, відбулося лише у певний період, а також час прострочення був незначним. 
Комунальне підприємство "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді є неприбутковою організацією та фінансується виключно з державного бюджету, позивач здійснює виконання специфічних функцій, пов`язаних із захистом обороноздатності держави. 
Позивачем здійснювалася поставка природного газу, що передбачено умовами договору. 
Докази на підтвердження понесених АТ "НАК "Нафтогаз України" збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентами в матеріалах справи відсутні.
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №1866-1617-КП-18 постачання природного газу від 28.10.2016, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 1 607,53 грн. та інфляційні втрати в сумі 5 416,11 грн., що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі.
Отже, доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" про те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними.
Щодо доводів та доказів, наданих в обґрунтування клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та заперечень позивача проти задоволення цього клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
З наданих позивачем первинних документів неможливо об`єктивно встановити реальний фінансовий стан позивача, оскільки відсутня інформація щодо чистого доходу, завдяки чому можна встановити збитковість чи прибутковість підприємства, а наведені дані щодо дебіторської заборгованості та розміру позик, які мали місце ще у 2017 році у порівнянні з 2016 роком не є доказом нестачі коштів для здійснення поточної діяльності для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону, тому аргументи позивача визнані неактуальними та недостатніми, що, з урахуванням обставин, встановлених судом першої інстанції, свідчить про відсутність доказів отримання понесених позивачем збитків/втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг.
Отже, суд першої інстанції перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, значний розмір нарахованої до стягнення суми пені, а також те, що основна заборгованість за договором на час розгляду справи в суді першої інстанції відсутня.
За наведених обставин, твердження АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що, всупереч статті 233 ГК України, суд першої інстанції не врахував майновий стан позивача, а також те, що несвоєчасність оплати контрагентами прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, а доводи відповідача не містять обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, що у встановленому порядку недоведені та спростовуються встановленими обставинами. 

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 у справі №  912/3701/19 в частині вирішення питання щодо зменшення нарахованої позивачем до стягнення пені ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. 
Зазначена норма Конституції України міститься і у статті 74 ГПК України.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
Вказані вимоги судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані.  
Рішення Господарського суду Кіровоградської області області від 29.01.2020 у справі №  912/3701/19 в оскаржуваній апелянтом частині ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України.
За викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" необґрунтованими, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі відсутні.
Також з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", наведені в обгрунтування вимог апеляційної скарги.

10. Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 у справі № 912/3701/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 29.01.2020 у справі №  912/3701/19 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                      Л.А. Коваль

Суддя                                                                                           В.О. Кузнецов

           Суддя                                                                                 В.Ф. Мороз