ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2629/20 Справа № 199/6998/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року про призначення посмертної судово - психіатричної експертизи
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , та посвідчений Четвертою дніпровською державною нотаріальною контрою 06 липня 2010 року, зареєстрований в реєстрі № 1-266, за яким спадкоємцем 7/8 частин будинку АДРЕСА_1 було визначено ОСОБА_1 . 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року за заявою позивача у справі призначено посмертну судово- психіатричну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Комунального закладу “Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня” Дніпропетровської обласної ради. На вирішення посмертної судово-психіатричної експертизи поставлено наступне питання:  чи усвідомлювала померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , значення своїх дій та чи могла вона керувати своїми діями на момент складання заповіту 06 липня 2010 року?.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ігноруючи клопотання відповідача, порушуючи його право на правову допомогу, упереджено, в односторонньому порядку провів судове засідання та прийняв судові рішення без урахування позиції відповідача, обмеживши останнього у виборі експертної установи для проведення експертизи. 
Учасники провадження в порядку ст. 360 ЦПК України з відзивом не зверталися.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Призначаючи у даній справі посмертну  судово-психіатричну експертизу, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання про те, чи розуміла заповідач ОСОБА_4 на час складання заповіту значення своїх дій та чи могла керувати ними, потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 105 цього ж Кодексу призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.
Керуючись вимогами зазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи.
У підготовчому судовому засіданні, 10 грудня 2019 року представник позивача подав клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, в якій зазначив, що на думку позивача підставою недійсності заповіту є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі через стан здоров`я та враховуючи, що для вирішення питання про психічний стан заповідача на час складання заповіту потрібні спеціальні знання, просив призначити зазначену експертизу (а.с. 42).
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з положень ст.103 ЦПК України, встановивши, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, у зв`язку з чим у справі необхідно призначити судово-психіатричну (посмертну) експертизу.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким судом дана правильна оцінка.
Згідно вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Крім того, в силу пункту другого частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.
Відповідно до частини 5 статті 103 цього Кодексу учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.
За змістом статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Як роз`яснено у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225 ЦК України, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт може бути визнано недійсним, тільки якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).
Відповідно до пункту 10 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 865 від 08травня 2018 року предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 12.06.2009"Про застосування норм цивільного процесуального законодавства,що регулюють провадження у справі досудового розгляду» для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10ЦПК повинен роз`яснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обов язково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК України.
При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 103-113 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8жовтня 1998року N53/5, та враховувати роз`яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб`єктивних прав.
Як роз`яснено у п. 14 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.
Такий висновок суду узгоджується з вимогами п.2 ч.1ст.105 ЦПК України, якими передбачено, що призначення експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. 
Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
Аналогічний висновок зроблений в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №278/4583/13-ц.
Доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу, упереджене, в односторонньому порядку проведення судового засідання та прийняття судового рішення без урахування позиції відповідача, обмеживши останнього у виборі експертної установи, не свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції, оскільки відмова суду у призначенні судово-психіатричної експертизи є прямим порушенням ст.145 ЦПК України, тоді як сама по собі незгода відповідача з висновком суду першої інстанції має суб`єктивний характер та не тягне правових наслідків. 
Інші доводи скарги не впливають на оцінку законності та обґрунтованості оскарженої ухвали про призначення судової експертизи, і тому на увагу суду не заслуговують.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскаржена ухвала про призначення судової експертизи відповідає нормам матеріального і процесуального права, скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - залишити без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида