ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1587/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,     

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 р. у справі № 160/1587/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправним та скасування наказу, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну державі».
Ухвалою суду від 17.02.2020 р. адміністративний позов ОСОБА_1 було  залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали суду для усунення недоліків, а саме, позивача було зобов`язано надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку.
Причини, наведені позивачем на обґрунтування поважності пропуску строку, судом визнані неповажними, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10.03.2020 р. позов було повернуто позивачу без розгляду у зв`язку з пропуском строку  звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що вважав, що сталося якесь непорозуміння, а вказаний наказ, помилково надано працівником зі стройової частини (відділ кадрів) на підпис командиру в/ч НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 .
До такого висновку позивач дійшов, через розбіжності в фактичних обставинах, про які йому стало відомо, майже в один проміжок часу, а саме:
-          з одного боку, позивачу було відомо, що за результатами розгляду Акту службового розслідування в/ч НОМЕР_2 від 25.10.2019, командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 (відповідачем) прийнято рішення (29.10.2019) про неможливість притягнути ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності;
-          з іншого боку, 15.11.2019 позивачу стало відомо про наявність оскаржуваного наказу № 224 за підписом того самого командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 (відповідача), зі змісту якого вбачалось, що підставою для прийняття рішення (08.11.2019) про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності є той самий Акт службового розслідування в/ч НОМЕР_2 від 25.10.2019. 
Щодо не надання позивачем належного обґрунтування причин про не звернення до суду в період після 20.12.2019 року до 07.02.2020 року, то скаржник вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним, з огляду на наступне.
Суд дійшов висновку, що перебування позивача у добових нарядах сумарно протягом 6 діб у січні 2020 року не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такий проміжок часу не є тривалим. 
Однак, позивач, протягом січня 2020 року, перебуваючи у добових нарядах, як черговий військової частини 07.01.2020, 11.01.2020, 15.01.2020, 21.01.2020, 23.01.2020 та 29.01.2020, фактично протягом дванадцяти днів 07.01.2020, 08.01.2020, 11.01.2020, 12.01.2020, 15.01.2020, 16.01.2020, 21.01.2020, 22.01.2020, 23.01.2020, 24.01.2020, 29.01.2020,30.01.2020) не мав можливості отримати документи матеріалів службового розслідування, яких не вистачало, з метою правильного визначення предмету та підстав позову, та як наслідок, своєчасно підготувати позовну заяву та подання її до суду.
Крім того, скаржник зазначає, що дійсно, про наявність оскаржуваного наказу позивачу стало відомо саме 15.11.2019 року, однак, зі змісту наказу від 08.11.2019 № 224 вбачалось, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності слугував той самий Акт службового розслідування в/ч НОМЕР_2 , за результатами розгляду якого, попередньо вже було прийняте рішення командиром в/ч НОМЕР_1 - про неможливість притягнути позивача до матеріальної відповідальності, і яке не було скасоване (було чинним) на момент, коли стало відомо позивачу про наявність наказу від 08.11.2019 № 224.
У зв`язку з розбіжностями в прийнятих відповідачем рішеннях протягом незначного проміжку часу (один тиждень), з метою встановлення фактичної підстави для прийняття командиром в/ч НОМЕР_1 рішення про притягнення до матеріальної відповідальності, яке зовсім протилежне попередньо прийнятому рішенню, в тому, числі, які саме документи могли бути підставами для притягнення позивача до матеріальної відповідальності та їх обґрунтованість, ОСОБА_3 вимушений був отримати відповідні докази (документи з матеріалів проведеного службового розслідування в/ч НОМЕР_2 ) у відповідача.
З огляду на обставини справи, слід зазначити, що момент формального ознайомлення позивача з спірним наказом не був для нього моментом усвідомлення того факту, що такий наказ може в майбутньому створити для нього небезпеку у вигляді протиправного притягнення до матеріальної відповідальності та як наслідок - стягнення коштів.
При цьому, позивач звертав увагу суду першої інстанції на те, що отримати одночасно всі необхідні копії матеріалів службового розслідування йому не вдалося з причин, що не залежали від нього, а первинною датою ознайомлення з матеріалами службового розслідування відбулося взагалі 11 грудня 2019 року.
Наступного дня (12.12.2019), позивач відбув у відрядження м. Київ на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 12.12.2019 № 277, де перебував там по 14.12.2019 включно, внаслідок чого позивач не зміг отримати копії матеріалів службового розслідування, що необхідно для правильного визначення предмету та підстав позову, та як наслідок, своєчасної підготовки позовної заяви та її подання до суду.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що і в позовній заяві, і в клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач вказував, що ним протягом листопада 2019 року - січня 2020 року постійно і безперервно вживалися дії на отримання документів, з метою з`ясування правових підстав видання командиром в/ч НОМЕР_1 наказу від 08.11.2019 № 224, і, у разі відсутності таких, оскаржити цей наказ в судовому порядку, звернувшись до суду з обґрунтованими позовними вимогами та належним чином підтвердженими доказами.
Вважає за необхідне зазначити, що суд, приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинен встановлювати обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких зокрема слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та «добросовісність» заявника.
Отже, суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, залишаючи адміністративний позов без розгляду, не з`ясувавши причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, чим обмежив право позивача на оскарження наказу від 08.11.2019 № 224, яким останнього безпідставно притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму у розмірі 191 879, 84 грн.
Вважає, що суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права позивача на судовий захист.
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що  апеляційна скарга підлягає  задоволенню, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції вірно встановив, що строк звернення до суду за захистом порушеного права має обчислюватись з 15.11.2019 року, адже саме тоді позивачу стало відомо про наявність оскаржуваного наказу.
При цьому, на переконання колегії суддів, не має правового значення, які дії вчиняв позивач задля отримання  для ознайомлення матеріалів службового розслідування або засвідчення копій документів, оскільки сам факт порушення його права, який стався через незаконне, на його думку, притягнення до матеріальної відповідальності,  став відомим позивачу саме 15.11.2019 року.
Оскільки Кодексом адміністративного судочинства України передбачена можливість витребування та забезпечення доказів (ст. 80, 114 КАС України), колегія суддів не вбачає перешкод для звернення до суду у встановлений процесуальний строк без отримання   копій документів.
Втім, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що слід  вважати поважними причині пропуску строку звернення до суду з урахуванням необхідності ознайомлення з матеріалами службового розслідування, від змісту яких залежало ставлення позивача до правомірності притягнення його до матеріальної відповідальності.
Разом з тим, судом встановлено і доводами апеляційної скарги не спростовано, що копії матеріалів службового розслідування щонайпізніше отримані позивачем 20.12.2019 року.
Саме 20.12.2019 року позивач звернувся за правничою допомогою до адвокатського об`єднання «Артіс Лоукейс», про що свідчить договір про надання правової допомоги №12/А/19.
Суд першої інстанції  зауважує, що позивачем не надано належного обґрунтування причин, з яких він не звертався до суду у період з 20.12.2019 року по 07.02.2020 року.
Разом з тим, слід зазначити, що позов подано від імені позивача представником – адвокатом Бобровим В.В., датою підписання та подання адміністративного позову зазначено 07.02.2020 року. При цьому представником не зазначається про вчинення будь-яких дій, без яких неможливо було звернення до суду з 20.12.2019 року по 07.02.2020 року.
Таким чином, судом першої інстанції не з`ясовано, що перешкоджало представнику в розумний і найкоротший строк звернутися до суду з позовом в інтересах позивача.
У випадку, якщо представник неналежним чином виконав обов`язки щодо надання правничої допомоги, це, на думку колегії суддів, не  може бути перешкодою для реалізації права позивача на судовий захист.
Отже, прийняття рішення про повернення позовної заяви без розгляду є передчасним, прийнятим без з`ясування зазначених вище обставин, зокрема, вини позивача у пропуску строку.
При цьому колегія суддів нагадує, що залишення позову без розгляду у відповідності до ст. 123 КАС України   можливо й після відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що слід задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду з наведених вище підстав та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись п. 1,2 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 р. у справі № 160/1587/20 скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 27.05.2020 р.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов