ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року 
м. Київ
Справа №  915/1842/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,
за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,
за участю представників:
Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» - не з`явився,
Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області - 
не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 (у складі колегії суддів: Колоколов С. І. (головуючий), Разюк Г. П., Савицький Я. Ф.), прийняту за результатами перегляду ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 про закриття провадження 
у справі № 915/1842/19
за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція»
до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області
про стягнення 1       631       276,29 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южноукраїнська атомна електрична станція» (далі - позивач, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі  відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (далі - відповідач, Виконком) про стягнення збитків у розмірі 1       631       276, 29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з відмовою Виконкома здійснити корегування встановлених тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, а саме врахувати у структурі цих тарифів відшкодування позивачеві рентних платежів у розмірі більшому, ніж було встановлено рішенням Виконкому від 17.04.2018 № 91, позивач поніс збитки у розмірі 1       631       276,29 грн.

25.11.2019 Виконком подав до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі № 915/1842/19 через те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 провадження у справі № 915/1842/19 закрито відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що спір у цій справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки заявлена позовна вимога про стягнення збитків з суб`єкта владних повноважень є похідною позовною вимогою від фактичної вимоги визнати протиправною бездіяльність Виконкому щодо встановлення економічно обґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, а відтак позивачу з метою відшкодування збитків необхідно звернутись до суду адміністративної юрисдикції. 

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 ухвалу  Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 скасовано, справу № 915/1842/19 передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що оскільки позивач, заявляючи позовну вимогу про стягнення збитків, заподіяних протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не заявив позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору, то позовна вимога про стягнення збитків має вирішуватися за правилами господарського судочинства, виходячи із суб`єктного складу учасників спору.

Не погоджуючись з постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020, у березі 2020 року Виконком подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив  скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 20.12.2019 - залишити в силі.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Виконком зазначив, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, дійшовши висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки заявлена позивачем вимога про стягнення збитків є похідною від фактичної вимоги визнати протиправним рішення Виконкому від 17.04.2018 № 91 щодо встановлення, на думку позивача, економічно необґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення. З огляду на приписи ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та на те, що господарський суд позбавлений повноважень визнавати протиправними бездіяльність або рішення суб`єктів владних повноважень, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.  

Ухвалою Верховного Суду від 28.04.2020 відкрито касаційне провадження у справі №915/1842/19 з підстави, передбаченої абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено касаційну скаргу Виконкому до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.05.2020.

Учасники справи у судове засідання 27.05.2020 своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, із заявою до суду про відкладення розгляду справи з зазначенням будь-яких поважних причин неможливості неявки їх представників у судове засідання або з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ) не зверталися.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії», те, що явка учасників справи в суд касаційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а також зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 », внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 04.05.2020 № 343 щодо дозволу діяльності адвокатів та положення ч. 4 ст. 197 ГПК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ) щодо можливості участі учасників справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги за відсутності зазначених представників.

08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Оскільки Виконком подав касаційну скаргу після набрання чинності цим Законом зазначена касаційна скарга розглядається у порядку, передбаченому ГПК України у редакції, чинній з 08.02.2020.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також установленими ним передумовами для звернення до суду.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. А ст. 125 Конституції України визначає, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 ГПК України, яка визначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється ст. 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Згідно із ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, єдиним винятком у вказаній нормі КАС України, що визначає юрисдикцію адміністративних судів з розгляду спорів про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, є об`єднання таких вимог з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

Разом з тим господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію ст. 4 ГПК України.

Судом апеляційної інстанції установлено, що предметом розгляду у даній справі є вимога ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі  відокремленого підрозділу «Южноукраїнська АЕС» про стягнення з Виконкому збитків у розмірі 1       631       276, 29 грн.

В обґрунтування позовної вимоги позивач зазначив, що після внесення з 01.01.2018 змін у ст. 255.1 Податкового кодексу України розмір відшкодування позивачеві рентних платежів, урахованих у тарифі на централізоване водопостачання та водовідведення повинен був збільшитись до 2       024       276,29 грн, натомість рішенням Виконкому від 17.04.2018 № 91 було встановлено тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення з урахуванням у їх структурі відшкодування позивачеві рентних платежів у меншому розмірі - 393,3 тис. грн. 

22.08.2018 позивач звернувся до Виконкому із заявою про коригування тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (встановлення економічно обґрунтованих тарифів), у задоволенні якої Виконкомом було відмовлено, у результаті чого позивач у 2018 році поніс збитки у розмірі 1       631       276,29 грн, що є різницею між затвердженим та економічно обґрунтованим тарифом. 

Разом з тим судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, звертаючись із позовом про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1       631       276,29 грн, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору. 

Ураховуючи викладене, Касаційний господарський суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що заявлена у позові вимога має розглядатись за правилами господарського судочинства з огляду на предмет позову та суб`єктний склад учасників спору, оскільки відсутні підстави для віднесення цієї справи до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.09.2019 у справі № 910/13174/18.

З урахуванням наведеного, не підтвердилась підстава касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 20.02.2020, передбачена абз. 2 ч. 2 ст.287 ГПК України, щодо невірного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги Виконкому про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення збитків є похідною від фактичної вимоги визнати протиправним рішення Виконкому від 17.04.2018 № 91 щодо встановлення, на думку позивача, економічно необґрунтованих тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, спростовуються змістом позовної заяви, з якої вбачається, що позивач не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору, а та вимога, яка заявлена позивачем, стосується наслідків встановлення Виконкомом у рішенні від 17.04.2018 № 91 розміру тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги Виконкому про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд, переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 прийнята з додержанням норм процесуального права, а відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 у справі № 915/1842/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І. С. Берднік
Судді:          І. С. Міщенко
                                                                                                       В. Г. Суховий