ПОСТАНОВА
Іменем України

05 березня 2020 року 
Київ
справа №810/3434/18
адміністративне провадження №К/9901/28712/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В. 
розглянув у попередньому судовому засіданні справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Аліменка В.О., Чаку Є.В. від 19.09.2019
у справі №810/3434/18
за позовом ОСОБА_1 
до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012»,
про визнання протиправним та скасування рішення
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася в суд з позовом до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі також - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Конвалія 2012» (далі також - ТОВ «Конвалія 2012»), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Вишневої міської ради «Про скасування рішення Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.2017 №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 » від 27.07.2017                   №1-01/ХХІІ7-7.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 визнано незаконним та скасовано рішення Вишневої міської ради від 27.07.2017 №1-01/ХХІІ7-7 «Про скасування рішення Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.2017 №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 ».
3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення до суду за захистом своїх прав в порядку цивільного судочинства.
4. 18.10.2019 позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 скасувати, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 залишити без змін.
5. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
6. Ухвалою Верховного Суду від 25.10.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
7. 14.11.2019 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що   відповідно до договору дарування 107/10000 частин нежитлової будівлі від 03.12.2013 позивач ОСОБА_1 є власником 107/10000 приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Дані приміщення загальною площею 44,3 кв.м є частиною приміщення гуртожитку.
9. 30.07.2007 Виконавчим комітетом Вишневої міської ради прийнято рішення №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .
10 . Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.08.2007 нежитлова будівля - гуртожиток     №1 , що знаходиться    за адресою: АДРЕСА_1 , площею 4132,8 кв.м, на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради від 30.07.2007 №68/15 належить КЖКП «Агропромбудіндустрія» на праві колективної власності.
11. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.04.2013, індексний номер 2153373, нежитлова будівля, що знаходиться    за адресою: АДРЕСА_1 , площею 4132,8 кв.м, належить на праві приватної спільної часткової власності ТОВ «Конвалія 2012».
12.   Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2018, яке набрало законної сили, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Конвалія 2012», третя особа: ПАТ «Укргазбанк», Києво-Святошинське районне управління юстиції, позов задоволено:    виділено ОСОБА_1 у приватну власність нежитлові приміщення CCXLVI площею 4,9 кв.м та ХXXII площею 39,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на вказані нежитлові приміщення.
13. 27.07.2017 на адресу Виконавчого комітету Вишневої міської ради надійшов лист голови ОСН - будинкового комітету №2 ОСОБА_3 №3/01-2454 про звернення з вимогою передачі гуртожитку, що перебуває у власності                              ТОВ «Черемшина 2012», у власність територіальної громади міста Вишневе.
14. Розглянувши звернення голови ОСН - будинкового комітету №2 ОСОБА_3 №3/01-2454, враховуючи висновок постійної депутатської комісії з питань регламенту, депутатської діяльності та етики, дотримання законності, розвитку місцевого самоврядування та інформативної політики, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009  у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах від 16.05.2011 у справі №3-40гс11/20/13 та від 10.10.2011 у справі №3-101гс11/32/14, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2016  та рішення Апеляційного суду Київської області від 03.03.2017 у справі №369/12441/14-ц, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно        №93136765, №93136950, №93138072, керуючись   Житловим кодексом Української РСР,    Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Законом України «Про місце самоврядування в Україні», Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення №1-01/ХХІІ7-7 від 27.07.2017 «Про скасування рішення Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.2007 №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 », яким скасовано рішення Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.2007 №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 » та доручено виконавчому комітету Вишневої міської ради звернутися до ТОВ «Черемшина 2012», «Мальва 2012», «Конвалія 2012» з пропозицією щодо передачі гуртожитків за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 до комунальної власності територіальної громади м. Вишневе відповідно до вимог чинного законодавства України.
ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
15. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона та                ТОВ «Конвалія 2012», Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» є співвласниками приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Оскаржуване рішення прийняте відповідачем без попереднього внесення до питань порядку денного сесії міської ради міста Вишневе у порядку, встановленому законом, без належного обґрунтування та належної підготовки, без розгляду постійними та профільними комісіями місцевої ради всупереч вимогам чинного законодавства України.
16. Відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позову, покликаючись на те, що при прийнятті рішення такий діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
17. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що рішення Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.07.20007 №68/15 «Про оформлення права колективної власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 » від 27.07.2017                      №1-01/ХХІІ7-7 є ненормативним правовим актом виконавчого комітету Вишневої міської ради, є актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію по факту його виконання, а тому дане рішення не може бути скасоване чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання.
18.  Суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками та зазначив, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, відтак цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами у порядку цивільного судочинства.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ  ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
19. У касаційній скарзі позивач не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та з посиланням на постанову Верховного Суду у справі №826/6879/16 зазначає, що не може бути скасоване законне рішення суду виключно з підстав порушення таким правил юрисдикції.  Суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, учасники справи дану ухвалу не оскаржували, відтак суд апеляційної інстанції мав розглянути справу по суті, не обмежуючись вирішенням питання щодо підсудності справи.
20. У відзиві на касаційну скаргу третя особа ОСОБА_2 зазначає, що фактично оскаржуваним діям відповідача передує невирішений спір про право цивільне, зокрема, про зміну форми власності спірного приміщення з колективної на приватну та передачу цього приміщення до статутного капіталу іншої юридичної особи, а також одержання свідоцтва про право власності на це приміщення, тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Суд дослідив доводи касаційної скарги, перевірив правильність застосування норм права судами попередніх інстанцій та дійшов таких висновків.
22. Відповідно до   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
23. Як зазначив Європейський суд з прав людини у пунктах 23, 24 та тексті свого рішення у справа «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та                   № 29465/04) відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві керується законом, що приймається парламентом» (Zand v. Austria               № 7360/76); фраза «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів; вимога стосовно того, що суд має бути «встановленим законом» є однією з декількох вимог Конвенції та протоколів до неї і встановлює, що дії національних органів мають базуватись на внутрішньому праві; вся організаційна система судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції (Coeme and others v. Belgium № 32492/96). Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).
24. Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
25. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
26. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
27. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
28. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
29. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
30. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №685/1346/15-а.
31. Як установлено судом апеляційної інстанції та не заперечується позивачем у касаційній скарзі, даний позов поданий на поновлення порушеного цивільного права позивача.
32. Згідно з частиною 1  статті 2 Цивільного процесуального кодексу України  (далі також - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
33. Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України   кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
34. Таким чином,    якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням суб`єкта владних повноважень і ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного цивільного права позивача, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.
35. Аналогічна позиція щодо застосування норм процесуального права у спорах, які спрямовані на захист порушеного цивільного права позивача, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №640/22595/18, від 13.11.2019 у справі № 0840/4032/18, від 20.11.2019 у справах № 806/1267/18 та № 826/3624/17.
36. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
37. Щодо посилань позивача у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №826/6879/16, в якій, враховуючи встановлені судами обставини справи, суд дійшов висновку, зокрема, що не можна скасовувати оскаржувані судові рішення через порушення юрисдикції, оскільки юрисдикційний спір вже було вирішено судовим рішенням раніше, на стадії відкриття провадження в адміністративній справі, колегія суддів зазначає наступне.
38. Як вбачається зі змісту даного рішення Верховного Суду оскаржувані судові рішення у даній справі, які були ухвалені в порядку адміністративного судочинства, набрали законної сили, оскільки ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2017 було залишено без змін. 
39. Суд у даній справі дійшов висновку, що скасування судового рішення з мотивів порушення юрисдикції всупереч волі особи, яка була учасником провадження, не забезпечує право людини на справедливий суд; цей висновок стає очевидним, якщо юрисдикційний спір попередньо було вирішено судом і сторони не скаржаться на вирішення справи неповноваженим судом.
40. Натомість у даній справі третя особа ОСОБА_2 у апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, оскільки така не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Аналогічні доводи викладені і у відзиві на касаційну скаргу. Окрім цього, колегія суддів зазначає, що ухвала Київського окружного адміністративного суду у справі №810/3434/18 про відкриття провадження у справі постановлена 31.07.2018 та у такій роз`яснено, що вона може бути оскарженою лише з підстав порушення правил підсудності протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали, натомість ОСОБА_2 залучено до участі у справі у якості третьої особи ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 20.11.2018.
41. Також колегія суддів зауважує, що рішення суду першої інстанції у даній справі, яким позов задоволено, не набрало законної сили, оскільки було оскарженим в апеляційному порядку та за наслідками апеляційного розгляду скасованим. Відтак, оскарження рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не матиме наслідком постановлення Верховним Судом остаточного рішення по суті, оскільки в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції по суті не переглядалось, що унеможливлює його розгляд по суті судом касаційної інстанції.
42. Переглядаючи справу в касаційному порядку Верховний Суд, який відповідно до частини 3  статті 125 Конституції України  є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
43. Згідно з імперативними вимогами  статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та  статті 242 КАС України    висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
44. Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і спрямування у такий спосіб судової практики в єдине і правильне правозастосування (вказівка напрямку, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснення змісту акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізація на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
45. Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
46. Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини 5    статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
47. З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє посилання позивача, викладені у касаційній скарзі, та зазначає, що суд апеляційної інстанції, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами в порядку цивільного судочинства.
48. Враховуючи положення статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. 
49. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до  статті 139 КАС України    судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями  341, 343, 349,    350,    356,  359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.          
Головуючий                                                                                          І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                      Я.О. Берназюк
                                                                                                    Н.В. Коваленко