ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 березня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 718/862/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.
секретар Вовкун Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в силу його фіктивності із застосуванням наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Олексюк Т.І.),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в силу його фіктивності із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 09 серпня 2001 року по 21 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Кіцманського районного суду.
Після розірвання шлюбу нею подано позов про поділ майна подружжя. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року змінено рішення Кіцманського районного суду від 22 жовтня 2018 року в частині способу поділу майна. В рахунок поділу спільного майна подружжя передано їй у власність автомобіль марки FІАТ SCUDO, 2006р.в., н.з. НОМЕР_1 , вартістю 160990грн., та припинено право власності ОСОБА_3 на даний автомобіль. 
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/280/20 

    В рахунок поділу спільного майна подружжя передано  ОСОБА_3 у власність автомобіль марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., н.з. НОМЕР_2 , вартістю 177121грн., та припинено право власності  ОСОБА_1 на даний автомобіль. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 72355,50грн. грошової компенсації в рахунок рівності часток у майні. Рішення суду першої інстанції в частині скасування вжитих заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., н.з. НОМЕР_2 , на підставі ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 07.06.2017р. скасовано. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподіл судових витрат змінено. Тобто, до виконання рішення суду про поділ майна подружжя, арешт на автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в, н.з. НОМЕР_2 залишався чинним.
19 березня 2019 року державним виконавцем Кіцманського РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області винесено постанову ВП № 58650398 про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 72355,50грн. - грошової компенсації в рахунок рівності часток у майні; 3236,38грн. - витрат зі сплати судового збору, 2485грн. - витрат за проведення експертизи, 18147,50грн. - витрат на професійну правничу допомогу, всього 96224,38 гривень. Тобто загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед нею відповідно до рішення суду становить 96224,38 гривень.
28 лютого 2019 року ОСОБА_3 зареєстрував за собою транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316, 2005р.в., колір білий, номер кузова  НОМЕР_3 , на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.02.2019 року та було змінено номерний знак на НОМЕР_4 , і цього ж дня 28.02.2019 року між ОСОБА_3 (Комітент) та ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6 (Комісіонер) укладено договір комісії № 5806/19/002669, відповідно до п.1.1 якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., колір білий, номер кузова  НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 28.02.2019р. за ціною 49000 гривень.
28 лютого 2019 року між ФОП ОСОБА_5 (суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії № 5806/19/002669 від 28.02.2019 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу 5806/19/002669, а саме: транспортного засобу марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., колір білий, номер кузова  НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 28.02.2019р. за ціною 49000 гривень відповідно до п.3.1 договору купівлі продажу. 
Ринкова вартість вказаного автомобіля становить 177121 гривень, що доводиться судовими рішеннями.

Станом на 28.03.2019 року власником автомобіля МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., н.з. НОМЕР_6 , є ОСОБА_4 , якою ОСОБА_3 проживає однією сім`єю і вони ведуть спільне господарство, неодноразово проводили дозвілля із їхніми спільними із відповідачем ОСОБА_3 дітьми, в тому числі і за адресою проживання відповідачів в АДРЕСА_1 , співвласником будинку в частці 785/1000 є саме ОСОБА_4 ..
Особистий мобільний номер ОСОБА_3 є номер НОМЕР_7 , та зображення, яке ідентифікує номер мобільного телефону ОСОБА_3 є фото, де зображений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також доказом спільного проживання відповідачів є та обставина, що відповідач ОСОБА_3 під час розгляду справи в Кіцманському районному суді про поділ майна 26.05.2017 року саме на відповідача ОСОБА_4 переписав автомобіль марки BMW X5, 2005р.в., який належав йому на праві власності.
       Також, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3  відмовлявся виконувати добровільно рішення суду в частині передачі автомобіля марки FІАТ SCUDO, 2006р.в., н.з. НОМЕР_1 , вартістю 160990грн., який перебував у його користуванні на момент ухвалення рішення суду, вона звернулася із заявою до Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області про вчинення ОСОБА_3  кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та 01.03.2019р до ЄРДР було внесено відомості за № 12019260110000161. Тобто, ОСОБА_3 , не дивлячись на існуючу заборону відчужувати транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., до виконання рішення суду, наявний борг перед нею, розмір якого сумарно становить 96224,38грн., та обов`язок передати мені автомобіль марки FІАТ SCUDO, 2006р.в., н.з. НОМЕР_1 , вартістю 160990грн., який на момент ухвалення рішення суду 05.02.2019р. був зареєстрований за ОСОБА_3 та знаходився в нього, з невідомих їй причин скасував вжиті заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., н.з. НОМЕР_2 , 28.02.2019р. здійснив реєстрацію автомобіля за собою та в цей же день уклав договір купівлі-продажу із жінкою, з якою проживає однією сім`єю і вони ведуть спільне господарство. Більш того станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 продовжує користуватися транспортним засобом, це все свідчить про те, що сторони правочину при його укладанні діяли недобросовісно, вони не бажали настання реальних правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, а залучення ОСОБА_4 до участі в укладанні цього договору було формальною дією, спрямованою уникнення відповідальності по виконанню рішення суду.
Просила визнати недійсними договір купівлі-продажу № 5806/19/002669 транспортного засобу МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., номерний знак НОМЕР_4 , який укладено 28.02.2019р. між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6 та  ОСОБА_4    в силу фіктивності із застосуванням наслідків недійсності правочинів; та стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
На вказане рішення  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.
Свої доводи мотивує тим, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що про існуючий борг в розмірі 96224,38 гривень відповідач ОСОБА_3 знав 05.02.2019 року в день ухвалення постанови Чернівецького апеляційного суду, а також про те, що суд залишив заходи забезпечення позову, а саме заборону відчужувати спірний автомобіль до повного виконання рішення суду, тому не мав права здійснювати операцію з продажу автомобіля. 
При ухваленні рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки рішенню Кіцманського районного суду від 22.10.2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.02.2019 року в частині встановлених обставин, а саме того, що ринкова вартість спірного автомобіля на дату ухвалення постанови апеляційного суду становила 177121 гривню, а відповідно до п.3.1 договору купівлі-продажу від 28.02.2019 року ціна автомобіля становить 49000 гривень. Судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що після продажу транспортного засобу відповідач систематично перетинав кордон на вказаному автомобілі, що свідчить про фіктивність договору купівлі-продажу, так як відповідач і надалі користується спірним автомобілем.
Укладений договір позики автомобіля між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є сумнівним та не відповідає встановленим вимогам.
Вважає, що сторони договору купівлі-продажу автомобіля при його укладанні діяли недобросовісно, вони не бажали настання реальних правових наслідків, обумовлених правочином, а залучення ОСОБА_4 до участі в укладанні цього договору було формальною дією, спрямованою на уникнення відповідальності по виконанню рішення суду. Укладення оскаржуваного договору відповідачем порушують її права, оскільки саме автомобіль МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в.,  був єдиним майном, реалізувавши яке, можливо було виконати рішення суду.
Просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
В матеріалах справи (а.с.64) міститься копія довіреності від 13 березня 2017 року, згідно якої ОСОБА_3 цією довіреністю уповноважує ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та /або ОСОБА_10 представляти його інтереси та вести від його імені справи. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам і є дійсною до 13 березня 2020 року. 
На адресу апеляційного суду 16 березня 2020 року надійшла заява від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 про відкладення розгляду справи призначеної до розгляду на 17 березня 2020 року.
Враховуючи те, що строк повноваження представників ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 закінчилися 13 березня 2020 року, а інших довіреностей на представлення його інтересів матеріали справи не містять, тому заява про відкладення слухання справи надана представником ОСОБА_9 , не підлягає розгляду.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено 28.02.2019 року з використанням посередницьких послуг - договору комісії, виконавче провадження за № 58650398 про стягнення з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1  коштів в сумі 96224,38 гривень відкрито 19.03.2019 року. Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у сторін наміру реального настання правових наслідків щодо відчуження автомобіля, що б свідчило про фіктивність правочину відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що з 09.08.2001р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіцманського районного суду від 21.03.2016 року розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 подано позов про поділ майна подружжя.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05.02.2019р. змінено рішення Кіцманського районного суду від 22.10.2018р. у справі № 718/184/17 в частині способу поділу майна. В рахунок поділу спільного майна подружжя передано ОСОБА_1 у власність автомобіль марки FІАТ SCUDO, 2006р.в., н.з. НОМЕР_1 , вартістю 160990грн., та припинено право власності ОСОБА_3 на даний автомобіль. В рахунок поділу спільного майна подружжя передано ОСОБА_3 у власність автомобіль марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., н.з. НОМЕР_2 , вартістю 177121грн. та припинено право власності ОСОБА_1 на даний автомобіль. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 72355,50грн. грошової компенсації в рахунок рівності часток у майні. Рішення суду першої інстанції в частині скасування вжитих заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобіля марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 316, 2005р.в., н.з. НОМЕР_2 , на підставі ухвали апеляційного суду Чернівецької області від 07.06.2017р. скасовано. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
28.02.2019 року за ОСОБА_3 здійснено реєстрацію транспортного засобу марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316, 2005р.в., на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 05.02.2019р. та змінено номерний знак на НОМЕР_4 .
Цього ж дня між ОСОБА_3 (Комітент) та ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6 (Комісіонер) укладено договір комісії № 5806/19/002669, відповідно до п.1.1 якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., колір білий, номер кузова  НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 28.02.2019р. за ціною 49000грн.
28 лютого 2019 року між ФОП ОСОБА_5 (суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії № 5806/19/002669 від 28.02.2019р., укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу за № 5806/19/002669, предметом якого є транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, 2005р.в., колір білий, номер кузова  НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 28.02.2019р. за ціною 49000грн. відповідно до п.3.1 договору купівлі продажу.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. ч. 1,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.  Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частинами першою, другою статті 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до чинного цивільного законодавства для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Потрібно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Таким чином, визнання договору недійсним у зв`язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.
Також фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.
Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 21 січня 2015 року Верховного Суду України у справі № 6-197цс14.
Суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відсутності у сторін наміру реального настання правових наслідків щодо відчуження автомобіля, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати, що вказаний правочин є фіктивним відповідно до вимог статті 234 ЦК України.
Посилання апелянта, на те, що після продажу транспортного засобу ОСОБА_3 систематично перетинав кордон на вказаному автомобілі, а також і надалі користується вказаним автомобілем у власних цілях, є безпідставними, оскільки власник транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_4 , має право передати в користування належний їй на праві власності автомобіль іншій особі, зокрема і ОСОБА_3 , з наданням реєстраційних документів , що дозволяє вільно користуватися автомобілем іншій особі.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" зокрема частину першу статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено в новій редакції, відповідно до якої водій повинен мати при собі: - посвідчення водія відповідної категорії, - реєстраційний документ на транспортний засіб, - поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно пункту 2 Правил дорожнього руху встановлено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Зокрема, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 
Тому користування ОСОБА_3 спірним автомобілем не дає підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в силу його фіктивності.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Разом з тим, необґрунтованими та безпідставними є доводи апелянта про те, оспорюваний договір купівлі-продажу є фіктивним, оскільки укладений ОСОБА_3 із жінкою, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, без наміру створити правові наслідки, та з метою уникнення виконання зобов`язання за рішенням суду, оскільки судовим рішенням спільне проживання відповідачів не підтверджено, інших допустимих доказів, які б свідчили про відсутність настання правових наслідків за цим договором, також не доведено які саме права позивача було порушено укладеним договором, а в чому полягають ці порушення.
Посилання апелянта, на те, що судом першої інстанції не врахованого того, що на момент укладення договору купівлі-продажу існував борг в розмірі 96224,38 гривень за ОСОБА_3 , а також те що існувала заборона відчужувати спірний автомобіль, тому відповідач не мав права на здійснення вказаної операції є необґрунтованими, оскільки на час вчинення договору а саме 28.02.2019 року, будь-яких правових обмежень для цього не було, виконавче провадження було відкрито 19.03.2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Згідно частиною 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Посилання апелянта на занижену вартість автомобіля при укладенні договору купівлі-продажу не стосується предмета спору, та не впливає на правомочність договору.
Судом першої інстанції дійшов правомірного висновку, що прагнення позивача задовольнити вимоги по сплаті ОСОБА_3 грошових коштів шляхом звернення стягнення саме на транспортний засіб МЕRСЕDЕS-ВЕNZ SPRINTER 316 CDI, який за рішенням суду переданий йому у власність, а також встановлення судовим рішенням незаконності дій державного виконавця щодо скасування арешту майна, не являються підставами для визнання оспорюваного договору недійсним.
Позивачем не доведено, що зміст договору купівлі-продажу суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства. 
Суд першої інстанції врахував положення статей 203, 215 ЦК України, встановлені у справі обставини, підстави звернення з позовом та, встановивши відсутність обставин, які б свідчили про те, що укладення оспорюваного правочину не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 5 ст. 203 ЦК України для задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України») .
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 25 березня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

І.Б. Перепелюк