Справа  №359/1227/20                                       Головуючий в суді І інстанції - Ткаченко Д.В.
Провадження №33/824/2139/2020                                                        Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 червня 2020 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Булгарова В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , -
 
визнано винуватим вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 00 коп. із позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14.01.2020 року о 07 год. 25 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Панаса Мирного, 73, керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння  (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій, з урахуванням уточнень до неї, він просить скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2020 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що судове рішення винесене з грубим порушенням норм процесуального права та невірно застосовані норми матеріального права, що потягло за собою однобічне та не повне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи, їх не дослідження та не надання їм належної оцінки, при цьому суд лише формально підійшов до встановлення обставин справи, не перевіривши наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апелянт стверджує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суддя не звернув уваги на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб він мав пройти на вимогу поліцейського. Невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє водія права на захист, адже обвинувачення йому незрозуміле. 
Крім того, свідки були запрошені набагато пізніше, коли працівники поліції зупинили його транспортний засіб, спочатку провели незаконний огляд його, без фіксації відеозапису. В подальшому дані працівники поліції зазначили, що він перебуває в алкогольному сп`янінні, з даним твердженням він не погодився, після чого працівники поліції почали вимагати в нього хабар. Коли він в категоричній формі наголосив, що не перебуває ні в наркотичному, а ні в алкогольному сп`янінні та їде до Києва, щоб відвести дитину до школи та ніяких коштів платити не буде, працівники поліції почали зупиняти транспортний засіб, щоб скласти протокол в присутності свідків. Вказаних свідків він не міг допитати, чим було порушено його права. Таким чином, поліцейськими було порушено процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про недійсність такого огляду і відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.
 
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 та його захисника Булгарова В.Д. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу на швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Аналогічні положення щодо огляду громадян на стан сп`яніння містить «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за №1413/27858.
Із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
В судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно керував автомобілем, проте не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також, ОСОБА_1 підтвердив, що у присутності двох свідків він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, тому що нервував через ситуацію, що склалася.   
Його захисник у суді апеляційної інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУПАП.
Однак, вказані доводи оцінюються апеляційним судом критично, адже вони повністю спростовуються матеріалами провадження.
У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №22327 від 14.01.2020, ОСОБА_1 14.01.2020 року о 07 год. 25 хв. в м. Бориспіль Київської області по вул. Панаса Мирного, 73, керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння  (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння він відмовився, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с.2).
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення в повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП.
ОСОБА_1 по суті правопорушення жодних зауважень не зазначив. Факт роз`яснення прав та обов`язків останній підтвердив власним підписом (а.с.2).
При цьому, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.01.2020 (а.с.3,4).
Вказані письмові пояснення свідків, відповідно до вимог ст.251 КУпАП, є належними доказами у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, вони в повній мірі узгоджуються з іншими доказами дослідженими судом першої інстанції та не викликають сумнівів у їх достовірності. Тому доводи апеляційної скарги про те, що оскільки вказані свідки не були безпосередньо допитані в суді, а отже такі докази є недопустимими, є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства.
В суді першої інстанції також було допитано поліцейського ОСОБА_4 , який пояснив, що ним дійсно 14.01.2020 року о 07 год. 25 хв. було зупинено водія ОСОБА_1 за те, що він їхав не пристебнутий ременем безпеки та у автомобілі не було ввімкнено світло фар. В ході спілкування з ОСОБА_5 у останнього були виявлені очевидні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей та обличчя, тремтіння пальців рук) та запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння. В присутності двох свідків він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.   
На відеозаписі з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції чітко зафіксовано, що поліцейськими у ввічливій формі запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або в медичній установі, на що останній відповів відмовою. 
Будь-яких доказів вчинення неправомірних дій працівниками поліції по відношенню до ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано, а тому такі доводи апеляційної скарги суд вважає голослівними.
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.
Оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилання апелянта на відсутність у його діях складу вказаного правопорушення із огляду на те, що він був тверезий суперечать вимогам закону. 
У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. 
Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі. 
Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль