РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2020 року м. Рівне

Справа № 556/1784/19
Провадження № 22-ц/4815/510/20
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2020 року в складі судді Іванків О.В., проголошене в 11 год. 57 хв. в смт. Володимирець, дата складання повного судового рішення – 24 січня 2020року, 
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. 
Позовні вимоги мотивує тим, що вона з ОСОБА_2 з червня 2013 року по квітень 2019 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. В період спільного з відповідачем проживання у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
При реєстрації народження старшого сина ОСОБА_5 відомості про батька були зазначені за її вказівкою відповідно до ст. 135 СК України, оскільки відповідач не подавав заяву про визнання себе батьком 
На даний час їх спільні з відповідачем малолітні діти проживають спільно із нею та перебувають на її повному утриманні.
Відповідач не проживає разом з дітьми, не цікавиться їх життям, станом здоров`я та не надає допомогу на їх утримання.
Також, відповідач ухиляється від її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, чим порушує її права, передбачені ч.2, 4 ст. 84 СК України.
Зазначає, що ОСОБА_2 не має на утриманні інших осіб, будь-якими захворюваннями не страждає, їздить на заробітки в м. Київ, де працює будівельником та отримує доходи близько 30000 грн. на місяць, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей та її.
ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 5000 грн. щомісячно, та аліменти на її утримання, як матері дитини віком до трьох років, в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви в суд і до досягнення дитиною трьохрічного віку.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено батьківство та визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №10 від 22.07.2014 року, вчинений виконавчим комітетом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в сумі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов в цій частині, дане визнання позову зроблено відповідачем добровільно, в межах його цивільної дієздатності, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком вказаних малолітніх дітей та зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття, однак в добровільному порядку такого утримання не здійснює, і домовленості між сторонами про способи та розмір утримання не досягнуто.
Також, суд дійшов висновку, що позивачка має право на утримання, передбачене ч.ч. 2-4 ст.84 Сімейного Кодексу України, як жінка, яка не перебуває в шлюбі з чоловіком - батьком дитини, яка не досягла трирічного віку та проживає разом з нею.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликається на необґрунтованість та незаконність рішення суду в зв`язку з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що вважає своїм сином ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 не є його сином, оскільки на час зачаття вказаної дитини ОСОБА_1 з ним не проживала, а перебувала у своїх батьків в іншому населеному пункті.
Суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги статті 182 СК України, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не в повній мірі врахував матеріальне становище платника аліментів та його реальну спроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі, який з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини та матеріальної спроможності платника є надмірним. 
Також суд не врахував ту обставину, що він не має постійного місця роботи та на утриманні має дружину, яка в даний час також не працює, оскільки доглядає дитину віком до трьох років.
Звертає увагу на те, що судом не співставлено визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку.
Крім того, судом стягнуто з нього аліменти на утримання ОСОБА_1 в порушення вимог частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України та в значно завищеному розмірі.
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції змінити в частині призначеного розміру аліментів, стягнувши з нього по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття, а на утримання дружини 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд врахував всі фактичні обставини справи, надані сторонами докази, матеріальне становище платника аліментів та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість останнього сплачувати аліменти на дітей по 2000грн. щомісячно та на її утримання по 1500грн. щомісячно.
Просить апеляційну скаргу залишити без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення батьківства сторонами не оскаржується та його законність в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів, справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали без реєстрації шлюбу.
За час спільного проживання сторін у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своє батьківство щодо якого ОСОБА_2 не заперечує.
Із Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024654235 вбачається, що 11.07.2017 року виконавчим комітетом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області в Реєстрі зареєстровано актовий запис про народження №4 ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Борисівка Новоград-Волинського району Житомирської області та батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відомості про батьків дитини внесено до Державного реєстру на підставі спільної заяви про визнання батьківства у відповідності до ст.126 Сімейного Кодексу України, прізвище дитини змінено на " ОСОБА_7 ".
Крім того, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Частиною першою статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
Однак, ОСОБА_2 своє батьківство щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановленому законом порядку не оспорював.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, 8.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", відповідно до якого внесені зміни до ч. 2ст. 182 СК України та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року в розмірі 1779 грн .
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За наведеного, встановивши, що ОСОБА_2 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на їх утримання.
Разом з тим, оскільки, позивачем у даній справі не було надано суду доказів, за допомогою яких можливо встановити матеріальне становище дітей з урахуванням розміру доходів їх матері та щомісячні грошові потреби дітей, які забезпечують їх гармонійний розвиток, а відтак і потребу в стягнені заявленого розміру аліментів, а судом не вмотивовано у рішенні, що на утримання малолітніх дітей необхідно стягувати аліменти саме в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, а також, що відповідач має можливість їх сплачувати в такому розмірі, колегія суддів приходить до висновку, що присуджений розмір аліментів є дещо завищеним та не є обґрунтовано доведеним.
Враховуючи вищенаведені обставини, рівність обов`язку матері та батька по утриманню дітей, а також виходячи з необхідного можливого та розумного обсягу матеріальних витрат на утримання дітей, що на думку суду, буде забезпечувати їх нормальний розвиток, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Кошти в сумі 1500 грн. на утримання малолітньої дитини від батька є помірною сумою, вона не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку, потреб дитини та не є такою, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.
Покликання відповідача на наявність у нього можливості сплачувати аліменти лише у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину не заслуговують на увагу, оскільки, він є працездатним, а відсутність у нього постійного заробітку не звільняє його від обов`язку утримувати своїх малолітніх дітей.
Крім того, будь-яких доказів того, що він звертався до центру зайнятості або вчиняв інші дії по своєму працевлаштуванню суду не надано.
Не надано ОСОБА_2 і доказів на підтвердження своїх доводів про перебування на його утриманні непрацюючої дружини.
Згідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши, що ОСОБА_2 є батьком народжених ОСОБА_1 малолітніх дітей, які проживають зі своєю матір`ю, та одна з яких не досягла трирічного віку, обґрунтовано вважав, що відповідач має обов`язок не лише утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а й обов`язок щодо утримання їх матері до досягнення молодшою дитиною трьох років.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, позивачкою не доведено, що ОСОБА_2 із врахуванням відсутності у нього постійного місця роботи та стягнення судом з нього аліментів на двох малолітніх дітей, має можливість надавати їй матеріальну допомогу у розмірі, який вона просить, а саме 2000 грн. на місяць.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також не навів мотивів, з яких він виходив, визначаючи їх в розмірі 1500 грн. щомісячно.
Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач погодився на стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_1 в сумі 500 грн. щомісячно, що свідчить про наявність в нього можливості надавати позивачці допомогу в зазначеному розмірі.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням розміру, стягнутих з відповідача на користь ОСОБА_8 аліментів на її утримання з 1500 грн. до 500 грн., а також аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дітей з 2000 грн. до 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки ОСОБА_1 було заявлено як вимогу немайнового характеру так і майнові вимоги, то при подачі позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1536,8 грн. (768,4+768,4).
Позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до п.14 ч.2 ст.3 та п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
За подачу апеляційної скарги на рішення суду в частині стягнення аліментів відповідачем сплачено 1152,6 грн. судового збору.
Таким чином, в зв`язку з повним задоволенням немайнової вимоги та частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру на 50 % на рахунок відповідача підлягає віднесенню судовий збір в сумі 1728,9 грн. (768,4+960,5).
Отже, відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 576,3 грн. (1728,9-1152,6).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 14 січня 2020 року в частині стягнення аліментів змінити.
Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2000 грн. до 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Зменшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання з 1500 до 500 (п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 27 вересня 2019 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору з 1681 грн. 60 коп. до 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 . 
Відповідач - ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 . 
Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 4 червня 2020 року.

Судді:                                                                 Бондаренко Н.В.

       Боймиструк С.В.

       Хилевич С.В.