Постанова 
Іменем України
 
31 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/40324/18
провадження № 61-16963св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Банк «Форум» (юридичну особу припинено 04 липня 2019 року),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у складі судді Піхур О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» (далі - ПАТ «Банк «Форум») про стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що    ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «Банк Форум» на підставі договору банківського вкладу від 05 вересня 2013 року на суму                           59 262,00 доларів США. 15 вересня 2016 року позивач звернулася до відповідачів з письмовою вимогою, в якій просила повернути їй внесені за вищезазначеним договором кошти та нараховані на них відсотки. 
Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їйвиплачено 200 000,00 грн за договором банківського вкладу від 05 вересня 2013 року. 
Отже, на час пред`явлення позову    ОСОБА_1 не отримано вклад за договором банківського вкладу від 05 вересня 2013 року у загальній сумі 42 750,66 доларів США. 
Таким чином, позивач просила стягнути солідарно на її користь з відповідачів заборгованість у розмірі 42 750,66 доларів США.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 серпня            2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що до правовідносин, які виникли між сторонами не можуть бути застосованоі положення ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання, умови їх виконання та наслідки, що настають у зв`язку з їх порушенням. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконав в повному обсязі у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», покладені на нього зобов`язання перед позивачем. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у вересні 2019 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що обмеження права вкладника на позбавлення права власності на вклад, що перевищує 200 000,00 грн, є порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що прийняті рішення не відповідають принципу пропорційності та не забезпечують необхідну рівновагу, оскільки особа несе особистий і надмірний тягар у вигляді позбавлення права власності. 
 
Короткий зміст вимог відзиву на касаційну  скаргу
У жовтні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Форум» 05 вересня 2013 року укладено договір банківського вкладу № 2635/1122/632187 на суму                                        59 262,00 доларів США.
Постановою Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року                № 135 ПАТ «Банк «Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних.
14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення ПАТ «Банк «Форум» з ринку та введення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року.
Тимчасова адміністрація в даному банку запроваджується строком на три місяці з 14 березня по 13 червня 2014 року.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» від 13 червня 2014 року № 355  виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16 червня 2014 року № 49 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Форум» з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов`язань на користь приймаючого банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» - начальника відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Соловйову Н . А. строком на 1 рік з 16 червня 2014 року по 16 червня 2015 року включно. 
На підставі частини п`ятої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28 травня 2015 року № 106 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Форум» на 1 рік до 16 червня                        2016 року включно.
15 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з письмовою вимогою, у якій просила повернути внесені за вказаним договором кошти та нараховані на них відсотки.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000,00 грн.
Позивач скористалася своїм правом та звернулася до банку із заявою про включення її до реєстру кредиторів. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку визнано позивача кредитором банку, його вимоги внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, акцептована сума 501 415,52 грн, четверта черга задоволення вимог, що також підтверджується довідкою ПАТ «Банк Форум» від 22 вересня 2016 року № 7562/9.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з пунктом 6 статті 2 вищевказаного закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Виходячи з положень пунктів 6, 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Відповідно до частини другої статті 46 зазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
За змістом наведених норм після запровадження у банку тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої Фондом суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку.
Апеляційний суд надав оцінку тому, що позивач свідомо передала кошти у банк з метою отримання відсотків від суми вкладу. На момент укладення договору банківського вкладу діяв та продовжує діяти на даний час Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, ОСОБА_1 проявляючи виваженість, обережність та розумну обачність, зважуючи ризики на противагу можливості отримання прибутку, укладаючи договір вкладу не могла не знати, що у разі запровадження у банку тимчасової адміністрації можуть виникнути труднощі у поверненні внесених нею коштів, а саме повернення коштів лише в сумі, що не перевищує 200 000,00 грн. Отже, позивач укладаючи договір банківського вкладу, діяла свідомо, з метою отримання прибутку, будучи обізнаною з зазначеними ризиками, умовами та чинним законодавством, що регулює зазначені відносини, а відтак доводи апеляційної скарги в частині порушення судами Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними.
Установивши, що на момент звернення ОСОБА_1 з позовом до суду у ПАТ «Банк «Форум» введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру його ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ту обставину, що ОСОБА_1 отримала гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги                   ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. 
Крім того, позивача визнано кредитором банку, його вимоги внесені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку, акцептована сума 501 415,52 грн, в четверту чергу задоволення вимог.
Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві та апеляційній скарзі, яким судами попередніх інстанцій надано правову оцінку.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. М. Ігнатенко
 
В. С. Жданова
 
В. О. Кузнєцов