ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року 
м. Київ
Справа №  918/487/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Кролевець О.А., Ткач І.В., 
за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:
позивача - не з`явився, 
відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на рішення Господарського суду Рівненської області
(суддя - Політика Н.А.) 
від 24.10.2019
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Крейбух О.Г., судді - Тимошенко О.М., Юрчук М.І.) 
від 05.02.2020,

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради
про стягнення 8 101 323,02 грн,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2019 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 8 101    323,02 грн, з яких 6 338    097,12 грн основного боргу, 635    028,93 грн пені, 311    420,96 грн 3% річних та 816    776,01 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 8354/1718-ТЕ-28 від 15 вересня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020, позов задоволено частково. 

Стягнуто з КП «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 6 338 097,12 грн основного боргу, 317 514,46 грн пені, 311 420,96 грн 3% річних, 816 776,01 грн інфляційних втрат.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновків про доведеність факту порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо строків оплати придбаного природного газу. На підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшив на 50 % розмір заявленої до стягнення пені. 

У березні 2020 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені і прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції. На думку скаржника, судами застосовано статтю 551 ЦК України та статтю 233 ГК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/14.
В судове засідання 29.04.2020 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи, що клопотання про відкладення розгляду справи учасниками не заявлялись, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 15.09.2017 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради (споживач) укладено договір постачання природного газу № 8354/1718-ТЕ-28, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 1.4 договору, за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Пунктом 3.7 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Ціна за 1 000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4 942, 00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п. п. 5.2, 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 

Згідно з п. 8.1 договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 договору). 

Пунктом 10.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (позовна давність), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих юридичних осіб.

15.02.2018 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з якою, крім іншого, п. 8.2 договору викладено в такій редакції:
« 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».

В пункті 6 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що додаткова угода набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє з 1 січня 2018 року.
02.04.2018 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору, згідно з якою розділ 12 договору викладено в такій редакції:
« 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 1 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».

В пункті 4 зазначеної додаткової угоди сторони погодили, що вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і діє на відносини, що фактично склалися між сторонами станом на 31 березня 2018 року.

На виконання умов договору постачальник передав споживачу у власність природний газ на загальну суму 16 332 475,78 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 926 607,20 грн, від 30.11.2017 на суму 2 555 652,50 грн, від 31.12.2017 на суму 2 953 463,74 грн, від 31.01.2018 на суму 3 361 653,17 грн, від 28.02.2018 на суму 3 026 591,50 грн, від 31.03.2018 на суму 3 048 937,25 грн, від 30.04.2018 на суму 459 570,42 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені їх печатками без зауважень та заперечень.

Внаслідок дослідження правовідносин сторін судами встановлено, що відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору належним чином взятих на себе зобов`язань щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив частково на суму 9 994 378,66 грн.

Враховуючи встановлені обставини та умови укладеного між сторонами договору, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 6 338 097,12 грн основного боргу, 317    514,46 грн пені, 311    420,96 грн 3% річних та 816    776,01 грн інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішення судів попередніх інстанцій у частині позовних вимог щодо стягнення 6 338 097,12 грн основного боргу, 317    514,46 грн пені, 311    420,96 грн 3% річних та 816    776,01 грн інфляційних втрат не оскаржуються, тому відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України у касаційному порядку не переглядаються.

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка під-лягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, при зменшенні розміру пені врахував майновий стан КП «Здолбунівкомуненергія» Здолбунівської міської ради, яке перебуває у скрутному матеріальному становищі, що підтверджується балансом (звіт про фінансовий стан) від 31.12.2017, у відповідності до якого збитковість підприємства на кінець звітного періоду становить 13,525 млн. грн, балансом (звіт про фінансовий стан) від 31.12.2018, за яким збиток підприємства на кінець звітного періоду становить 12 703 млн. грн та балансом (звіт про фінансовий стан) від 31.03.2019, за яким збиток підприємства на кінець звітного періоду також становить 11 693 млн. грн; прийняв до уваги наявність заборгованості населення перед відповідачем, різницю в тарифах населення, організацій, установ, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які відповідачу не відшкодовувались, значний розмір санкцій, що стягуються у цій справі, а також врахував вид діяльності відповідача.

Суди зазначили, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.

З посиланням на наведені обставини суди обох інстанцій дійшли висновку про можливість зменшення пені. Верховний Суд не бачить жодних вагомих підстав вважати інакше. Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.

Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду у справі № 908/1453/14 відхиляються, оскільки висновки судів про задоволення клопотання про зменшення розміру пені у цій справі не суперечать висновку Верховного Суду у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 про відмову у задоволенні клопотання боржника про зменшення розміру стягуваної пені, адже зменшення розміру пені є правом суду і було реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України свідчить про те, що саме суд першої інстанції користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Натомість, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені у статті 300 Господарського процесуального кодексу України, вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі ст. 129  ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.  

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020  у справі за № 918/487/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Л. Стратієнко

Судді                                                                                                О. Кролевець 

                                                                                                          І. Ткач