Постанова
іменем України
3 березня 2020 року  
м. Київ
справа № 569/6966/16
провадження № 51-4668 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання	    ОСОБА_4 ,	
засудженого	ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), 	
захисника 	ОСОБА_6 , 	
прокурора	  ОСОБА_7 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Рівного, 
засудженого за пунктом 13 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 185  Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи
1.  Рівненський міський суд Рівненської області вироком від 29 листопада 2017 року засудив ОСОБА_5 до покарання: запунктом 13 частини 2 статті 115 КК у виді довічного позбавлення волі, за частиною 1 статті 185 КК – у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. 
2.  Суд визнав доведеним, що 23 січня 2016 року близько 04:00 на ділянці поля біля перехрестя вулиць Макарова та Вербова в м. Рівному ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через відмову ОСОБА_8 вступити з ним у статевий зв`язок завдав їй близько трьох ударів в обличчя, повалив її на землю, сів зверху, закрив руками ніс і рот та стиснув шию, у результаті чого вона померла від механічної асфіксії. Переконавшись, що потерпіла не подає ознак життя, він викрав мобільний телефон із сім-карткою та грошові кошти, чим заподіяв матеріальної шкоди потерпілій на загальну суму 1872,03 грн.
3.  Рівненський апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2019 року залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 

4.  У касаційній скарзі та доповненнях до неї захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції відповідно до положень частини 1 статті 32 КПК.
5.  На думку захисника, суди не забезпечили права засудженого на захист та справедливий суд через недотримання низки норм КПК.
6.  Зокрема, сторона захисту стверджує, що:
–  було порушено правило територіальної підсудності, оскільки подія відбулася в межах територіальної юрисдикції Рівненського районного суду Рівненської області, а розгляд здійснено Рівненським міським судом Рівненської області;
–  висновок експерта № 58 від 23 лютого 2016 року є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням вимог статей 69, 102, частини 2 статті 242 КПК та інших положень законодавства, які регулюють правила проведення судових експертиз;
–  було порушено право засудженого на виклик і допит експерта, що призвело до порушення засад безпосередності та змагальності; 
–  не було відкладено засідання для підготовки до судових дебатів, а під час проголошення останнього слова засудженим його захисник покинув залу судових засідань;
–  засудження відбулося за неіснуючим кримінальним провадженням.
7. Захисник скаржиться, що апеляційний суд усупереч вимогам частини 3 статті 404 КПК відмовив у клопотанні про повторне дослідження доказів, допит експертів та свідків, призначення психіатричної експертизи, а також не надав відповідей на аргументи, викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, чим порушив вимоги статті 419 КПК.
8.  Також захист стверджує, що справа за апеляційною скаргою засудженого мала бути перерозподілена при надходженні з Апеляційного суду Рівненської області до Рівненського апеляційного суду. Окрім того, зазначає, що судді, які входили в колегію, не склали присягу.
9.  Захист вважає, що кваліфікація дій засудженого за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК є неправильною, оскільки не доведено умислу ОСОБА_5 на заподіяння смерті потерпілій та не встановлено мотиву убивства.
10.  Окрім того, захисник скаржиться, що довічне позбавлення волі застосовано без достатнього обґрунтування.
Позиції  учасників касаційного розгляду

11.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
12.  У судовому засіданні захисник та засуджений підтримали доводи, наведені в касаційній скарзі, та просили її задовольнити.
13.  Прокурор вважала, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення — без зміни.
Оцінка Суду

14.  Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, засудженого і прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі та доповненнях до неї, Суд дійшов висновку, що необхідно відмовити в задоволенні касаційної скарги на таких підставах. 
15.  Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього ж Кодексу. 
16.  У своїй скарзі захисник наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду у вироку фактичним обставинам справи, що, на її думку, призвело до прийняття незаконного рішення. Однак відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій саме норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені судом, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
17.  Правильність оцінки судом першої інстанції доказів була предметом перевірки апеляційного суду, який надав вичерпні відповіді на всі доводи в апеляційній скарзі. Касаційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи.
18.  Суди зробили висновок про винуватість ОСОБА_5 на підставі обставин, установлених у результаті дослідження доказів, оцінених судом відповідно до положень статті 94 КПК. Незгода захисника з висновками суду сама собою не свідчить про порушенням судом процесуального закону.
19.  Що стосується доводів у касаційній скарзі про відсутність умислу в засудженого на позбавлення життя потерпілої, то Суд зазначає, що наявність або відсутність умислу встановлюється судом на підставі сукупності фактичних обставин, визнаних судом доведеними. Суди попередніх інстанцій навели детальне обґрунтування, чому за встановлених ними обставин справи вони вважають доведеним умисел на вбивство, з посиланням, у тому числі, на показання засудженого, який не заперечував, що рукою перекривав потерпілій дихальні шляхи, поки вона, опираючись спочатку, не «заспокоїлась». Ці показання узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 58 від 23 лютого 2016 року, згідно з яким смерть потерпілої настала внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів рота і носа та стиснення органів шиї руками. Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які дають підстави Суду ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин смерті потерпілої.
20.  Апеляційний суд, обґрунтовуючи в ухвалі свою позицію, послався на конкретні докази, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності обставин справи та правової кваліфікації дій засудженого. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована і відповідає вимогам статті 419 КПК. 
21.  Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо незаконності складу суду першої інстанції через порушення правил територіальної підсудності. Пункт 1 частини 1 статті 34 КПК передбачає, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що воно надійшло до суду з порушенням правил підсудності. Також відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
22.  Навіть якщо погодитися з тим, що кримінальне провадження було помилково направлено до Рівненського міського суду Рівненської області, цю помилку не було виявлено до початку судового розгляду. Відповідно до згаданого положення статті 34 КПК, якщо таке порушення виявляється після початку судового розгляду, це не може бути підставою для передання кримінального провадження до іншого суду.
23.  Суд не вважає, що розгляд справи Рівненським міським судом свідчить про порушення права засудженого на розгляд справи законним складом суду, оскільки, навіть припускаючи помилкове визначення територіальної юрисдикції, суд першої інстанції діяв відповідно до правил, установлених КПК, тобто продовжив розгляд справи, розпочатий у цьому суді.
24.  Також, на думку захисника, недопустимим доказом є висновок експертизи, оскільки експертизу проведено на підставі постанови слідчого, а не ухвали слідчого судді. Суд відхиляє цей довід касаційної скарги, оскільки на час призначення експертизи в цій справі стаття 242 КПК не передбачала обов`язку слідчого звертатися до слідчого судді для призначення експертизи.
25.  Решта доводів захисника щодо недопустимості висновку експерта не містять посилань на правила допустимості доказів, які були порушені. Обсяг матеріалів, на підставі яких експерт робив висновок, стверджувана відсутність посилань на правові норми, якими керувався експерт, відсутність у висновку точного часу проведення  експертизи тощо стосуються достовірності цього доказу, яка оцінювалася судом у сукупності з іншими доказами у справі, у тому числі з показаннями засудженого. Суд не має підстав піддавати сумніву висновки судів щодо достовірності висновків експерта.
26.  Суд також відхиляє довід сторони захисту про те, що судом не з`ясовано компетентності експерта. У касаційній скарзі не зазначено, які рішення або дії суду першої інстанції завадили стороні захисту з`ясувати це питання під час судового розгляду.
27.  Що стосується доводу захисника про порушення права засудженого на відвід експерта, то Суд зазначає, що протягом усього провадження захист засудженого здійснювався адвокатами, які за своєю кваліфікацією і обов`язками захисника не могли не роз`яснити засудженому процесуальних можливостей у здійсненні захисту, у тому числі можливості заявити відвід експерту за наявності для цього підстав. Однак, як свідчать матеріали справи, питання про відвід експерту не ставилося стороною захисту ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. Крім того, у касаційній скарзі захисник не зазначає, які обставини у цій справі відповідно до КПК можуть бути підставою для відводу експерта.
28.  Також Суд не вважає істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відмову суду першої інстанції у виклику і допиті експерта. Необхідність такого допиту визначається судом виходячи з аргументів, наведених у клопотанні сторони, та обставин справи. Відмова у виклику експерта для допиту сама собою не є порушенням кримінального процесуального закону, якщо тільки сторона не надасть переконливих аргументів, що відсутність допиту позначилася на повноті дослідження обставин справи. Однак таких доводів у касаційній скарзі не наведено. 
29. Доводи захисника про порушення права на захист через те, що захисник залишив залу суду під час проголошення останнього слова засудженим, Суд не вважає переконливими, оскільки касаційна скарга не містить пояснення, яким чином це завадило засудженому виголосити останнє слово і перешкодило або могло перешкодити суду винести законне й обґрунтоване рішення. 
30. Щодо відмови суду першої інстанції у відкладенні судових дебатів через хворобливий стан засудженого захисник не зазначає, які саме доводи засуджений не зміг належним чином представити під час судових дебатів і чому участь захисників не дала можливості стороні захисту це зробити. 
31. Суд також відхиляє доводи касаційної скарги щодо незаконності проведення розподілу справи між суддями апеляційної інстанції в неавтоматизованому режимі після передання справи з Апеляційного суду Рівненської області до Рівненського апеляційного суду. Відповідно до частини 3 статті 319 КПК у разі переведення судді до суду, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція суду, з якого суддя був переведений, такий суддя продовжує розгляд справ, що перебували в його провадженні на момент переведення.Отже, розподіл кримінального провадження раніше визначеному складу суду відповідає вимогам КПК щодо незмінності складу суду.
32.  Також Суд відхиляє довід захисника щодо незаконності складу суду апеляційної інстанції через відсутність інформації про прийняття присяги суддями колегії. Пунктом 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені. Оскільки двоє суддів з колегії, що розглядала справу в апеляційній інстанції, були обрані до дня набуття чинності Конституцією України, то вони здійснювали свої повноваження відповідно до вказаних вимог Конституції України.
33. При призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції враховував тяжкість вчинених злочинів, зокрема умисного вбивства, що відповідно до пункту 5 статті 12 КК є особливо тяжким злочином, а також попереднє засудження за умисне вбивство. Суд також не залишив поза увагою активне сприяння розкриттю злочину засудженим, визнавши це пом`якшуючою обставиною, а також обставину, що обтяжує покарання, — вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
34. Також судами враховано висновок судово-психіатричної експертизи № 37                  від 15 лютого 2016 року, згідно з якими засуджений психічною хворобою не страждає і хоча виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, але міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
35. Суд не знайшов підстав ставити під сумнів висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА_5 є особою з підвищеним ступенем небезпечності для суспільства, та вважає призначене йому покарання таким, що відповідає вимогам статті 64 КК і загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
36. За таких обставин Суд не вбачає підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень та задоволення касаційної скарги захисника.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                      ОСОБА_3