Постанова 
іменем України
12травня 2020 року
м. Київ
справа № 333/1024/17
провадження № 51-3835км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисників                                                  ОСОБА_6 , 
ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скаргизахисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 червня 2019 року і  захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19  червня 2019 року у кримінальному провадженні щодо 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.  2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі – КК);
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя та жителя АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч.  1 ст. 263, ч. 3 ст. 365 КК,
та
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року, з  урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 15 березня 2019 року, було засуджено: 
ОСОБА_10 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 5 ст. 185 КК – на строк 7  років 6 місяців з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки; за ч. 3 ст.  365 КК – на строк 8 років з позбавленням права займати посади в  правоохоронних органах України на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8  років з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в  правоохоронних органах України на строк 3 роки.
 
ОСОБА_9 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 5 ст. 185 КК – на строк 7  років 6 місяців з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК – на строк 4 роки; за ч. 3 ст.  365 КК – настрок 8 років з позбавленням права обіймати посади в  правоохоронних органах України на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_9 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8  років з конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в  правоохоронних органах України на строк 3 роки.
Цим же ОСОБА_12 та ОСОБА_10 визнано невинуватими та виправдано у  зв`язку з недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.  2 ст. 186 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Ухвалено стягнути із засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 : солідарно 33 050 доларів США та 5 370 грн євро на відшкодування майнової шкоди; по 20 000 грн із кожного – моральної шкоди.
Ухвалено стягнути із засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 703,68 грн з кожного.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 19 червня 2019 року вирок місцевого суду від 27 лютого 2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 березня 2019 року) щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у частині визнання їх винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, скасував, кримінальне провадження закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в їхніх діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
Постановлено вважати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 засудженими кожного за ч. 5 ст.  185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з  конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 365 КК – до покарання у виді позбавлення волі на  строк 8 років з  позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3  роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кожному визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із  конфіскацією майна та з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки.
Скасовано рішення про стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь держави витрат на проведення судової експертизи в розмірі 703,68 грн з кожного. У решті судове рішення залишено без змін.
Згідно з судовими рішеннями  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , займаючи посади поліцейських Комунарського ВП Дніпровського ВП Головного управління національної поліції України в Запорізькій області, були працівниками правоохоронного органу з  12  травня 2016 року.
Відповідно дофункціональних обов`язківполіцейського КомунарськогоВП  Дніпровського  ВП ГУНПв Запорізькій області старшого сержанта ОСОБА_10 , затверджених начальником Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_14 від 10 січня 2016 року, з якими ОСОБА_10 були ознайомлені, 09 січня 2016 року вони здійснювали, у тому числі,несення служби із  забезпечення публічної безпеки та порядку на вокзалі станції Запоріжжя–1 Придніпровської залізниці.
Так, у ніч з 16 на 17 серпня 2016 року(більш точного часу встановити не виявилося можливим)відповідно до графіку несення служби із забезпечення публічної безпеки та  порядку на вокзалі станції Запоріжжя–1Придніпровської залізниці поліцейськими Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області на серпень 2016 року поліцейські ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час несення служби на вказаному вокзалі підійшли до ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та сидів на  лавочці, розміщеній напершому пероні залізничного вокзалу, з метою перевірки документів останнього.
Надалі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 разом з ОСОБА_15 пішли доприміщення, де  розташовані приміські каси вокзалу.Під час огляду належної ОСОБА_13 чорної ОСОБА_16 виявив у ній грошові кошти в іноземній валюті. Після цього в  останнього виник умисел на заволодіння вказаними грошима, про що він повідомив ОСОБА_9 , який надав на це свою згоду. Зметоюреалізації свого злочинного наміру,спрямованого на викрадення майна ОСОБА_13 , ОСОБА_10 спільно з   ОСОБА_9 вивели його з вказаного приміщення до кафе,розташованого на  пероні залізничного вокзалу,де близько 01:20, переконавшись, що ОСОБА_13 через алкогольне сп`яніння перебуває у безпорадному стані, діючи умисно, таємно, за  попередньою змовою групою осіб, викрали із сумки останнього грошові кошти в  розмірі 53 600 доларів США та 9 840 євро (що станом на 17 серпня 2016 року за  курсом НБУ становило 1 621 152 грн), що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди в зазначеному розмірі. 
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 КК, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, вчинене в особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , займаючи посади поліцейських Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, будучи співробітниками правоохоронного органу, 17 серпня 2016 року близько 01:20, перебуваючи на  залізничному вокзалі Запоріжжя–1, за попередньою змовою, перевищуючи владу та службові повноваження працівників поліції, діючи умисно, протиправно заволоділи грошовими коштами в розмірі 53 600 доларів США та 9 840 євро (що станом на  17  серпня 2016 року за курсом НБУ становило 1 621 152 грн), які належали ОСОБА_13 . Отже, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завдали потерпілому ОСОБА_13 шкоди, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 365 КК, а саме перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.
Крім того, органами досудового розслідування  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачувалися увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.  263 КК, – носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу; ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК, – відкритому викраденні належного ОСОБА_17 майна (грабежу), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзізахисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо свого підзахисного скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування свого прохання зазначає, що  на  порушення вимог ч. 4 ст. 291 КПК у матеріалах кримінального провадження відсутні розписки обвинуваченого та його захисника про отримання ними обвинувального акта та реєстру; суди не звернули уваги, що зазначене кримінальне провадження розслідувалося неуповноваженими особами, а процесуальне керівництво здійснював неуповноважений прокурор;матеріали кримінального провадження містять суперечності та є фальсифікованими, а протокол про результати зняття інформації з телекомунікаційних мереж є недопустимим доказом; розписка про надання в борг потерпілим грошових коштів є недопустимим доказом, про що  заявлялося стороною захисту під час розгляду справи.Також захисник зазначає, що суд безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_18 як на доказ винуватості його підзахисного.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо свого підзахисного скасувати, кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 185 та ч. 3 ст. 365 КК закрити.Мотивуючи свої вимоги, зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімкамивід 08 вересня 2016 року суд визнав недопустимим доказом, однак послався на нього як на доказ винуватості ОСОБА_9 у вироку;безпідставним є також посилання суду на  розписку про надання потерпілим коштів у борг;у цьому кримінальному провадженні, на думку захисту, не встановлено достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримання; апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, не надав відповідей на всі доводи в  апеляційних скаргах. При цьому захисник наголошує, що судом не встановлено,чи дійсно потерпілий взагалі того дня мав при собі кошти, а тому, на його думку, не  доведено самої події злочину.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. При цьому захисник указує, що суд апеляційної інстанції усупереч вимогам ст. 404 КПК проігнорував його прохання, викладене в  апеляційній скарзі, про дослідження звукозапису показань потерпілого та свідків.
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та  призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своєїскарги прокурорзазначає, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність провокації з боку правоохоронних органів під час вчинення злочину ОСОБА_10 ОСОБА_19 , а апеляційний суд безпідставно визнав протокол обшуку недопустимим доказом, оскільки обшук слідчого проводився у зв`язку з  переслідуванням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Наголошує, що апеляційний суд безпідставно закрив кримінальне провадження щодо останніх.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 підтримала повністю, касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 – в частині скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції; захисник ОСОБА_7 підтримав касаційні скарги захисників і  заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора; прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційні вимоги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення касаційних вимог захисників, крім частини щодо необґрунтованості судових рішень.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
Отже, доводи в касаційній скарзі про неповноту розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не можуть бути предметом перевірки в  касаційному порядку.
Як убачається з матеріалів справи, висновок місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 365 КК,було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до  ст. 94 зазначеного Кодексу.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав  ОСОБА_10 та   ОСОБА_9 , які не визнали своєї вини та повідомили, що потерпілого ОСОБА_13 в  ніч чергування з 16 на 17 серпня 2016 року не бачили.
Разом з тим висновку про винуватість засуджених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 365 КК,суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 , який детально розповів про обставини вчинення щодо нього злочинів, зокрема повідомив, що, взявши із собою 56 600 доларів США, 9 840 євро та  24 000 грн з метою передачі їх матері, що проживає під Києвом, поїхав на вокзал, там він випив 150 г горілки та задрімав, пропустивши свій поїзд, потім пішов на вокзал до кас, де до нього підійшли поліцейські, одягнені в форменний одяг та запропонували йому піти в кафе, там вони замовили по  100 г горілки, що було далі він не пам`ятає, він впізнав ОСОБА_10 як одного з  поліцейських, який оглядав сумку, а також повідомив, що навесні минулого року він давав 3 000 доларів США в борг ОСОБА_20 , на розписці були зазначені номери купюр, а оскільки останньому кошти не знадобилися,то він їх повернув; свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . ОСОБА_23 , які повідомили, що тієї ночі отримали виклик про те, щонавокзалі знаходиться непритомний чоловік, від якого був сильний запах алкоголю, приїхавши на місце,вони побачили, що біля чоловіка був фельдшер залізничного вокзалу таполіцейські, в нього були виявлені ноутбук та 24 000 грн, які було передано до п`ятої міської лікарні; свідка ОСОБА_18 , яка влітку працювала в кафе «Експрес», таповідомила, що після 22-ї год. того вечора до кафе зайшли двоє поліцейських, одним зяких був ОСОБА_9 , і ще якийсь чоловік, вони замовили три склянки по 100 г горілки, потім декілька разів повторювали замовлення, при цьому вона зазначила, що поліцейські не вживали спиртного, а кожного разу повертали їй горілку, поліцейські час від часу виходили, а чоловік заснув, близько 12-ї години вона мала зачинити кафе і  попросила поліцейських забрати невідомого чоловіка, один з них забрав сумку собі на плече, вони взяли чоловіка під руки та сказали, що будуть викликати швидку, в кафе не було інших осіб; свідка ОСОБА_24 , який був присутній під час передачі ОСОБА_13 3 000 доларів США в борг ОСОБА_20 та при написанні останнім розписки; фактичних даних, що містятьсяулисті УВБ в Запорізькій області ДВБ НП України від 07 вересня 2016 року № 2214/42-07/01-16, згідно з яким патрулювання території вокзалу станції Запоріжжя-1 з 20 год. 00 хв. 16 серпня до 08 год. 00 хв. 17 серпня 2016 року здійснювали поліцейські ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (т. 2, а.п. 44-46); протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 вересня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_13 у присутності двох понятих впізнав ОСОБА_10 як особу, що оглядала сумку, в якій містилися гроші; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 17 лютого 2017 року із фототаблицею(т. 2, а.п. 103-117) за участю свідка ОСОБА_18 , яка впізнала потерпілого ОСОБА_13 ; протоколі обшуку від 31 жовтня 2016 року, у ході якого за місцем мешкання ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_4 виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 20 550 доларів США; розписці від 15 квітня 2016 року за підписом ОСОБА_20 , складену в присутності ОСОБА_24 , згідно з якою ОСОБА_20 отримав від ОСОБА_13 3 000доларів США та на зворотньому боці якої переписано серії та номери переданих купюр;протоколах про результати зняття інформації з  транспортних телекомунікаційних мереж (електронних інформаційних систем) від  29 та 30 листопада 2016 року, DVD-R дисків до вказаних протоколів;письмових документах з місця роботи потерпілого, банківських документах про відкриття рахунків, здійснення вкладів грошових коштів, здійснення валютно-обмінних операцій з конвертування, а також інших письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку.
Дослідивши і перевіривши показання учасників кримінального провадження, наявні у  справі документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні таємного викраденнячужого майна (крадіжці) за попередньою змовою групою осіб, скоєному в  особливо великих розмірах, і перевищеннявлади або службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, та кваліфікувати їх дії за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст.365 КК.
Переконливих аргументів про протилежне в поданих стороною захисту касаційних скаргах не міститься.
Вирок місцевого суду у зазначеній частині не суперечать вимогам ст. 370 КПК.
При цьому місцевий суд належним чином перевірив версію сторони захисту про належність грошових коштів, вилучених у ОСОБА_9 , його родині та,констатувавши їх належність потерпілому ОСОБА_13 ,обґрунтовано спростував цю версію у вироку.Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , а також на підставі дослідження інших письмових доказів, наявниху матеріалах кримінального провадження.
Викладені в касаційних скаргах доводи про те, що під час досудового розслідування та  судового розгляду не доведено наявності у потерпілого зазначеної суми коштів, не можна визнати прийнятними, оскільки, як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий офіційно працював, їздив у відрядження, в різні періоди часу здійснював відкриття рахунків, вклади грошових коштів, валютно-обмінні операції з  конвертування. Такі письмові докази були належним чином досліджені та оцінені під час судового розгляду. Також судом враховано послідовні показанняпотерпілого з приводу наявної у нього суми коштів та обставини вчинення злочину щодо нього.
Доводи касаційних скарг сторони захисту щодо відмінностей у кольорі одягу працівників міліції та того, що приміські каси були зачинені після 21-ї години, а також щодо невідповідності протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 вересня 2016  року за участю ОСОБА_13 вимогам ст. 228 КПК та інші доводи, аналогічні викладеним в апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано спростував.
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника ОСОБА_6 про те, що місцевий суд у своєму рішенні допустив суперечність, пославшись на протокол впізнання особи за фотознімками від 08 вересня 2016 року як на доказ, водночас визнавши його недопустимим доказом. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 08 вересня 2016 року за участю свідка (потерпілого) ОСОБА_13 було складено два протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, один з яких був визнаний недопустимим доказом (т. 1, а.п.  47-48) та на який відповідно відсутнє посилання у вироку як на доказ. 
Не ґрунтуються на вимогах закону твердження захисника про безпідставність відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про витребування протоколу допиту ОСОБА_13 під час досудового розслідування кримінального провадження. Так, з  матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 був допитаний безпосередньо в суді першої інстанції 14 червня 2017 року, суд отримав його покази усно, тобто діяв відповідно до вимог ст. 23 КПК. 
Неприйнятними є також твердження захисника ОСОБА_8 про невручення йому і його підзахисному ОСОБА_9 обвинувального акта та реєстру матеріалів, тобто про порушення вимог ч. 4 ст. 191 КПК. Так, відповідно до наявної в  матеріалах провадження розписки захисник ОСОБА_6 і її підзахисний ОСОБА_9 отримали копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування 27 лютого 2017  року(т. 1, а.п. 41-43).
Не ґрунтуються на матеріалах провадження твердження захисника ОСОБА_8 про здійснення кримінального провадження неуповноваженими особами. Як вбачається з  витягу з ЄРДР відомості про вчинення злочину за заявою ОСОБА_13 внесено 05  вересня 2016 року за ч. 5 ст. 185 КК (т. 2, а.п. 6), кримінальному провадженню присвоєний відповідний номер (№ 42016080000000297). Цього ж дня винесенопроцесуальні документи про початок досудового розслідування та призначення групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, що підтверджується відповідним номером. З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що зазначене кримінальне провадження здійснювалинеуповноважені особи.  
Крім того, у порядку ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі на стадії судового розгляду, у зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_8 про недопустимість розписки наданої потерпілим на підтвердження надання ним у борг грошових коштів є неприйнятними.
Призначене засудженим  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК. 
Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги прокурора про те, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність провокації з боку правоохоронних органів, внаслідок чого було виправдано ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за епізодом щодо ОСОБА_17 . Так, суд, виправдовуючи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , врахував показання обвинувачених, які не визнавали своєї вини, потерпілого  ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , письмові докази, надані стороною обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокурором не наведено переконливих аргументів на доведення винуватості ОСОБА_10 і   ОСОБА_11 , та не спростовано версії сторони захисту щодо невинуватості останніх. Суд провів судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до  положень ч. 1 ст. 337 КПК України та дійшов правильного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за епізодом щодо ОСОБА_17 та на  підставі п. 2 ч. 1ст. 373 КПК виправдав їх. 
У цій справі при здійсненні апеляційного перегляду суд, керуючись положеннями ст. 404 КПК, перевірив оспорюваний вирок у межах апеляційних скарг, у тому числі захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , прокурора, в яких ставилось питання як про незаконне засудження  ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , так і про незаконне виправдання  ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Урахувавши всі обставини, які мають правове значення, вказаний суд із додержанням вимог закону дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення апеляційних скарг захисників. При цьому, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурорасудналежним чином перевірив усі викладені у ній доводи та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог.
Водночас апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК. Приймаючи таке рішення, апеляційний судврахував кількість боєприпасів, той факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проходили службу в правоохоронних органах, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, характеризуються позитивно, та дійшов правильного висновку про те, що формально їхні дії містять ознаки злочину, однак вони не становлять суспільної небезпеки, тобто ці діяння є малозначними, а тому не є злочином. З таким висновком погоджується і Суд. 
За таких обставин касаційна скарга прокурора і в цій частині не знайшла свого підтвердження.
Апеляційний суд дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК при розгляді поданих апеляційних скарг, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК. А тому доводи захисника ОСОБА_7 щодо безпідставної відмови в задоволенні клопотання про повторне дослідження окремих доказів є необґрунтованими, оскільки за змістом ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити докази, лише за наявності передбачених вказаною статтею умов. 
Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, Судом не встановлено. 
Тому касаційну скаргу захисників та прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в :
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року із  урахуванням ухвали про виправлення описки цього ж суду від 15 березня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 червня 2019 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції,– без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3