22-ц/804/2177/20 
                                                                                266/6947/19 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року                                                                                                           м. Маріуполь
                                                                                           
                                                                                         Єдиний унікальний номер 266/6947/19
                                                                                         Номер провадження 22-ц/804/2177/20

Донецький апеляційний суд  у складі  колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання Галстян Г.Г.

сторони : 

позивач - ОСОБА_1 

відповідач - ОСОБА_2 

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2020 року, у складі судді Пантелєєва Д.Г., дата складення повного судового рішення 07 травня 2020 року

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , в особі свого представника  ОСОБА_3 ,  звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Приморського районного суду   м.Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2015 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно на утримання  сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів не відповідає розміру, передбаченому  Сімейним кодексом України на утримання однієї дитини. З часу винесення рішення, його матеріальний стан змінився, він вимушений надавати матеріальну допомогу батькам, які знаходяться на пенсії і ці обставини призвели  до утворення заборгованості  по  аліментам. Просив   зменшити розмір аліментів,   з 1\3 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття на  1\4частину з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

  Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задоволено. Змінено розмір стягнутих рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/580/15-ц від 05 червня 2015 року аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  з 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення ОСОБА_4 повноліття на 1/4 частину з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

  В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1   у позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що наведені позивачем підстави для зменшення аліментів є недоведеними  та безпідставними.
У відзиві  на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що судове рішення  про зменшення  розміру аліментів відповідає нормам  матеріального права, а наведені відповідачем доводи щодо хвороби дитини  не підтверджені доказами.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав скаргу, заперечення ОСОБА_2 ,  дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у позові   з таких підстав.
      Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

        Стаття 264  ЦПК України визначає, що під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує такі питання  чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;  чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;  які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;  яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;  чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
         Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає. 
        Відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
        Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 червня 2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно та до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11).

Позивач має батьків - мати ОСОБА_3 , 1952 року народження,  та батька - ОСОБА_5 , 1950  року народження, які є пенсіонерами та отримують пенсію.
Дитина ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_2   по АДРЕСА_1 разом з бабусею ОСОБА_6 ,1948 року народження.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що   батьки позивача отримують пенсію за віком, розмір якої складає менше встановленого прожиткового мінімуму відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", вони хворіють і потребують  додаткової матеріальної  допомоги з боку позивача.
З   висновками  суду погодитися не можна, оскільки  вони не відповідають обставинам справи, представленим доказам та нормам матеріального права.
Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті.
Згідно ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
         Пункти 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. 

        Як вбачається з позовної заяви,  обґрунтовуючи  вимоги  про зменшення розміру аліментів, представник позивача посилався на те, що згідно з ч.5 ст.183 СК України,  яка  передбачає  визначення розміру   аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, розмір аліментів на одну дитину становить   1\4  частку від заробітку (доходу)  платника аліментів, а тому, визначений судом розмір аліментів в 2015 році  повинен бути приведений у відповідність до діючого закону.
        Ці доводи апеляційний суд вважає  неспроможними, оскільки за  положеннями   ст.185 СК України визначення розміру аліментів  в 1\4 частці проводиться у безспірному порядку за заявою  про видачу судового наказу. При цьому, норма  права - ч.5 ст.183 ЦПК України, введена в дію згідно з законом від 17 травня 2017 року і не може бути підставою для зменшення розміру аліментів  у даній справі, оскільки рішення ухвалено  05 червня 2015 року.

        Зокрема, аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дає змогу дійти висновку, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. 

        Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. 

       Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

        Отже, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом і не пов`язує обов`язковість  таких дій у зв`язку зі зміною законодавства.

        Зі справи вбачається, що на  підтвердження  вимог про зменшення розміру аліментів, до позовної заяви представником  позивача  долучено довідки   про стан  здоров`я  його батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 13-22).

       Однак, дослідження цих документів свідчить, що захворювання вказаних  осіб триває певний час; звернення до лікарів мають консультативний характер; мати позивача є інвалідом третьої групи з 2006 року  і ця обставина  мала місце і в  2015 році, що, на думку колегії суддів, не  дає підстав для зміни розміру   обов`язку   батька  по утриманню дитини.

        Висновки суду першої інстанції  та  доводи представника  заявника про те, що підставою для зменшення розміру аліментів є  незначний розмір  пенсії  батьків ОСОБА_1 , який  нижче прожиткового мінімуму, колегія вважає непереконливими, оскільки матеріали справи вказують на те, що батьки позивача мають постійний гарантований державою  дохід у вигляді пенсії,  а   дитина позивача, який виповнилося  майже 15 років має  право на  належне  утримання  та допомогу від батька в розмірі аліментів, визначених судовим рішенням.

       Заперечуючи проти зменшення аліментів,  відповідач ОСОБА_2 посилалася  на те, що   батьки  позивача  з ним не проживають  і   не знаходяться на його утриманні.

        Встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований  в АДРЕСА_2 з 21 травня 2018 року (а.с.8).
Згідно даних  паспорта ОСОБА_3   та  ОСОБА_5   проживають по АДРЕСА_3 (а.с.10).
Не погоджуючись з рішенням суду,   ОСОБА_2 в апеляційній скарзі  також  зазначає, що матеріальний стан  позивача фактично не  погіршився, оскільки він є моряком і з 2015 року  працює  за контрактами за кордоном;  в 2018 році ОСОБА_1 придбав двокімнатну квартиру  АДРЕСА_4 ; батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , мають іншого сина,    проживають окремо від  позивача, матеріально забезпечені, оскільки  ОСОБА_5 тривалий час ходив у рейси, як моряк; сім`я забезпечена житлом, автомобілем. 
Ці обставини знайшли своє підтвердження представленими у справі доказами та  не заперечувалися  позивачем в суді апеляційної інстанції.
З пояснень  позивача ОСОБА_1   в суді апеляційної інстанції   вбачається, що після припинення сімейних відносин, він фактично відносини із сином не підтримує; вважає, що  син вимагає щорічного медичного обстеження, але  відповідач його не проводить і не представила суду доказів того, що дитина постійно  потребує лікування та спостереження лікарів;  останні роки  він не приймав  заходів  для лікування сина чи його обстеження; його батьки  станом на 2015 рік перебували на пенсії.
Разом з тим, як свідчать надані відповідачем довідки відносно стану здоров`я сина позивача – ОСОБА_4 ,  дитина  має захворювання  бронхіальна астма,  проходив обстеження  на предмет  алергії, потребує спеціальних медичних препаратів (а.с.54,80,97,99).
  Заперечуючи проти доводів скарги   ОСОБА_1   також  пояснив, що з 2015 року він дійсно працював на флоті; тричі ходив у закордонні  рейси та отримував заробітну плату у доларах; аліменти систематично не виплачував; знає про  наявність заборгованості по аліментам з 2019 року, але поки  заходів для їх погашення не приймає; з 2019 року по  травень 2020 року він працював у Польщі, отримував заробітну плату в розмірі 500-600 доларів США, але повернувся в Україну  через карантин; квартиру по АДРЕСА_5 він  придбав в 2018 році за кошти матері  ОСОБА_3 та свої заощадження; на теперішній час приймає заходи для працевлаштування.
         З  довідки  комунального  некомерційного закладу «Маріупольська міська лікарня № 4  ім. І.К. Мацука» вбачається,  що посадовий оклад    відповідача ОСОБА_2 , яка працює  біологом 2 категорії, становить 4141 грн; сім`я  використовує державну допомогу у вигляді субсидії (а.с.127, 100-103).

         З представленої  апеляційному суду довідки відділу державної виконавчої служби   від  05 червня  2020 року вбачається, що позивач  з вересня 2018 року  не виплачує аліменти систематично, має стійку тенденцію до збільшення заборгованості по аліментам і, станом на 01 червня  2020 року, заборгованість  по аліментам становила  63123,46 грн.

          Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом.
         Дослідивши обставини  та  зібрані у справі докази, колегія суддів, на підставі ст.89 ЦПК України, оцінивши  всі матеріали вважає, що  наведені представником позивача доводи для зменшення розміру аліментів є штучними, оскільки не підтверджують факт зміни майнового стану платника аліментів чи його стану здоров`я, що є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,  в той час, як закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або 
сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками).

       Доказів  зміни матеріального стану  чи  погіршення здоров`я,   які є підставою для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1    не представив.
Тому, апеляційна скарга ОСОБА_2   підлягає задоволенню, а рішення  суду першої інстанції  скасуванню з відмовою ОСОБА_1 у позові про зменшення розміру аліментів на утримання  сина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
      Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд  апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді  апеляційної  інстанції.
       Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, чинній на час пред`явлення позову, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
       У   статті 141 ЦПК України зазначено, що судові  витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Таким чином, апеляційний суд, дійшовши висновку про скасування судового рішення  з відмовою  ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_3 ,  у позові, вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача  ОСОБА_2   понесені витрати по оплаті судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, що становить  420  грн, а також в дохід держави 732, 60 грн, оскільки при подачі апеляційної скарги розмір  судового збору, відповідно до п.4 ст.4 Закону України «Про   судовий збір»  підлягав оплаті  в  1152,60 грн (150 відсотків, що підлягала сплаті  при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги - 768,40 грн (а.с.1,114),).
          Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
           При перегляді справи за  апеляційною скаргою  ОСОБА_2    апеляційний суд  враховує постанову  Верховного Суду    від 02 квітня 2020 року справа № 127/21323/17, від 20 червня 2019 року  справа № 632/580/17.

      Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376  ЦПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2   задовольнити.
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 травня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів  - відмовити. 

       Стягнути  з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований АДРЕСА_2 , реєстраційний номер  облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер  облікової картки платника податків  НОМЕР_2 )  у відшкодування судового збору  420 (чотириста двадцять) грн  та  в дохід держави 732 (сімсот тридцять дві) грн 60 коп.  (Отримувач коштів:  ГУК  у м.Києві/м.Київ/22030106  Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783  Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UА798999980000031211256026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106) – у зв`язку з   переглядом справи    в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.      
        Дата складення повного судового рішення         19 червня      2020 року.

      Судді:                                                                                                           Л.М. Кочегарова   

                                                                                                                             С.А. Попова

                                                                                                                             Т.Б. Ткаченко