ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6206/17  Номер провадження 22-ц/814/772/20	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року 	м. Полтава  	

       Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.,
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
       на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2019 року
       у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Вказувало, що в зв`язку з порушенням відповідачем взятих ним зобов`язань, станом на 31 серпня 2017 року заборгованість за договором складає 63 601 грн. 99 коп., з яких: 4890,78 грн. заборгованість за кредитом, 51 859,13 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3 347,22 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. та 3004,86 грн. – суми штрафів. 
З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 601 грн. 99 коп., а такожсудові витрати. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерцій-ний банк «ПриватБанк» суму за кредитним договором в розмірі 63 601 грн. 99 коп., 1 600 грн. судових витрат, а всього 65 201 грн. 99 коп.
24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення районного суду. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2019 року скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2017 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» –відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач висловив свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку».
Окрім цього, вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував строки позовної давності, оскільки картка видана відповідачу у 2010 році за № НОМЕР_1 , в подальшому була перевипущена та видана позичальнику за № НОМЕР_2 , строком дії до 07/16, тобто до 31 липня 2016 року. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), тобто з 31 липня 2016 року. Банком подано позовну заяву до суду у жовтні 2017 року – в межах строку позовної давності.

На апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» свій відзив подав Пілатов С.І., в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу відповідача – відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Вказував, що анкета-заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» від 27 вересня 2010 року за його підписом не містить даних про те, яка банківська карта була йому видана, не зазначено її номер, строк дії, не зазначено який рахунок відкрито на його ім`я.
Вважає, що дана заява свідчить про те, що він приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», про те, не містить інформації щодо видачі чи обслуговування будь-якої картки, а тим більше кредитної.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2010 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку /а.с. 7/.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 ве-ресня 2010 року, укладеного між ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2017 року має заборгованість в розмірі 63 601 грн. 99 коп., яка складається з наступного: 4 890 грн. 78 коп. – заборгованість за кредитом; 51 859 грн. 13 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 347 грн. 22 коп. – заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина); 3 004 грн. 86 коп. – штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату процентів та штрафні санкції за порушення строку повернення одержаних коштів, сам строк, до якого мають бути повернуті такі кошти, – дійшовши висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам, пені, комісії та сум штрафів. 
В частині вирішення позовних вимог банку щодо стягнення тіла кредиту, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з позовом 02 жовтня 2017 року – з пропус-ком трирічного строку позовної давності та, враховуючи наявність клопотання відповідача, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту – відмовив у зв`язку зі спливом позовної давності.
Апеляційний суд не погоджується з висновками районного суду з таких підстав.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на викладені норми матеріального права та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, яка є обов`язковою для врахування, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст. 634 ЦК України. 
Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку,з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку.
Проте висновок суду про необізнаність відповідача з умовами кредитування та строком дії кредитних зобов`язань виключно з підстав, що останній не підписував таких умов та правил – є помилковими та апеляційним судом до уваги не приймаються.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою узгоджено пільговий період, розмір та термін внесення щомісячних платежів, а також підстави та розмір відсоткової ставки, пені, комісії та штрафів /а. с. 8/. 
Заперечуючи обізнаність щодо умов кредитування, відповідач не спростував відомості, викладені у вказаній довідці та не надав суду доказів, які б переконливо свідчили про відсутність його волевиявлення на підписання такої довідки чи належності виконання кредитних зобов`язань згідно умов, викладених у ній. 
Згідно даних розрахунку заборгованості щодо використання відповідачем кредитних коштів, внесення відповідних сум на їх погашення, які відповідачем не спростовані, він користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення за наданим кредитом до 15 жовтня 2014 року, тобто понад 4 роки з моменту його укладення, що виключає підстави вважати його припиненим упродовж 12 місяців із дня укладення чи пов`язувати такий строк із останнім днем користування позичальником банківською кредитною карткою.
За встановлених обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, як з підстав необґрунтованості, так і в зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 890 грн. 78 коп., то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. 
Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 51 859 грн. 13 коп., суперечить умовам кредитування, обумов-леним сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 2,5 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 2,9 % та 3,6 % на місяць.
Відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч.ч. 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України).

Частиною 4 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів повідомлення позичальника про зміну відсоткової ставки, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, апеляційний суд приходить до висновку, що вимога банку про стягнення із відповідача заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню. При цьому, розраховуючи заборгованість за відсотками, колегія суддів бере за основу наступну формулу: (сума боргу по тілу кредиту) х (30% річних) :100 (%) : 365 (днів)х (кількість днів прострочення).
Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, за період з жовтня 2014 року до 31 серпня 2017 року, у межах строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, виходячи із розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць, яка погоджена сторонами при підписанні заяви, а саме в розмірі 4 061 грн. 37 коп. 
Окрім того, до вимоги про стягнення пені (комісії) у розмірі 3 347 грн. 22 коп. застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України), а тому стягненню підлягає пеня у розмірі 1 200,00 грн.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року №750/6058/17-ц.
Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, – їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором – свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 

Таким чином вимоги банку в частині стягнення з відповідача штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина); 3 004 грн. 86 коп. – штраф (процентна складова) – є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню; рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2019 року – скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту – у розмірі 4 890 грн. 78 коп.; процентів за користування кредитом, виходячи з розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць, яка погоджена сторонами при підписанні заяви та довідки про умови кредитування – у розмірі 4 061 грн. 37 коп., а також заборгованості за пенею за один рік перед зверненням до суду з позовом у розмірі 1 200 грн., а всього – 10 152 грн. 15 коп. 

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (15,96%), на користь останнього з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені за сплату судового за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 638 грн. 40 коп. (1 600 грн. + 2 400 грн.) х 15,96%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2019 року – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 ве-ресня 2010 року – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 890 грн. 78 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 4 061 грн. 37 коп., пеню (комісію) у розмірі 1200 грн., а всього 10 152 грн. 15 коп. 

В іншій частині позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 638 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:         Бондаревська С.М.

Судді:                                                          Абрамов П.С.

                                                        Пилипчук Л.І.