ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1009/20 Справа № 206/5355/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 43 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: Орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпрі ради про вселення, відшкодування моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року позивачі звернулась до суду із позовом до ПАТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Самарської районної в м. Дніпрі ради про вселення, про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №5833621 від 07.11.2007 року, відповідно до якого він отримав грошові кошти у розмірі 45093,00 доларів США на строк до 07.11.2022 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №5833971 від 07.11.2007 року. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Через скрутне матеріальне становище позивач не зміг виконувати умови кредитного договору, а тому з нього на користь відповідача було стягнено грошові кошти та право власності на належну йому квартиру було перереєстровано на ПАТ «ПУМБ», про що починаючи з початку 2018 року йому повідомлялось в телефонному режимі. 
В липні 2018 року йому стало відомо що в суді розглядається справи про виселення його сім`ї разом з малолітньою донькою з квартири АДРЕСА_1 . Однак не зважаючи на те, що розгляд справи тривав відповідач позбавив позивача правом користування житлом 21.08.2018 року. В той день працівники банку зайшли до квартири та змусили позивача її залишити. Йому було дозволено взяти з собою лише документи. В цей день замки на вхідних дверях були змінені. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 року банку було відмовлено у задоволенні позовних вимог про виселення позивачів, а тому  відповідач незаконно виселив його сім`ю із займаного житла, чим також спричинив моральну шкоду, яку позивачі оцінюють в 75000 грн. Просили суд ухвалити рішення, яким вселити їх в квартиру АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  по 25000 грн. кожному. 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року позов задоволено та ухвалено визнати дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протиправними та зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .; вселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 ; стягнено з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, кожному по 25000 гривень, а всього 75000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому права позивачів мають бути відновлені шляхом вселення їх в квартиру АДРЕСА_1 та стягнення на їх користь заподіяної неправомірним виселенням моральної шкоди. 
В апеляційний скарзі АТ «Перший Український міжнародний банк» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №5833621 від 07.11.2007 року, відповідно до якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 45093,00 доларів США на строк до 07 листопада 2022 року. (а.с. 4-5)
В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено Договір іпотеки від 07 листопада 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.6-7)
Через невиконання позивачем своїх зобов`язань, з останнього на користь відповідача було стягнено грошові кошти та передано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-9)
Надалі відповідач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення із спірної квартири.
Під час розгляду справи, відповідач звернувся до органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДАПД ДМР із заявою про зняття з реєстрації позивачів. Органом реєстрації, заяву було задоволено, та знято ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.108-126).
21 серпня 2018 року працівниками банку позивача та його сім`ю було примусово виселено з спірної квартири, без надання іншого житлового приміщення.
31 серпня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» про виселення було відмовлено (а.с. 43-46).
05 лютого 2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2018 року було залишено без задоволення (а.с.54-56 ).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому права позивачів мають бути відновлені шляхом вселення їх в квартиру АДРЕСА_1 та стягнення на їх користь заподіяної неправомірним виселенням моральної шкоди. 
Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав про право користування житловим приміщенням.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що при здійсненні зняття з реєстрації місця проживання особи до уповноваженого органу подаються документи, які свідчать про позбавлення права користування житловим приміщенням: судове рішення, що набрало законної сили, інший документ, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду.
Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.
Доводи апеляційної скарги про те, що банк є власником квартири, а позивачами не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про законність обмеження банку у володінні та користуванні квартирою, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки у банку не було законних підстав для виселення та зняття з реєстраційного обліку позивачів.
Встановивши, що документів, які б свідчили про позбавлення позивачів житла, не існує, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги про визнання дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання протиправними, поновлення реєстрації та вселення позивачів до квартири АДРЕСА_1 . 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то вона не підлягає задоволенню, так як позивачами не доведено чим підтверджується факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань, що є обов`язковою умовою відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди».
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди не відповідає обставинам справи, а отже підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення в частині визнання дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо зняття з реєстрації місця проживання протиправними, поновлення реєстрації та вселення не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а отже в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» - задовольнити частково.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - скасувати та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко