Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.   
Доповідач -Луганська В.М.

Справа № 428/6685/19
Провадження № 22-ц/810/128/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року                                                м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Луганської В.М.  
суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській         області
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 листопада 2019 року, ухвалене судом у складі судді Посохова І.С.
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

                                                      в с т а н о в и в:
        У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилася спадщина та вказав, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.
До складу спадщини входить призначена, нарахована пенсія, яка належала ОСОБА_2 , але не була ним одержана.
       Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся з заявою до Сєвєродонецького міського приватного нотаріуса Фесенка О.М., який 26 грудня 2018 року зареєстрував у спадковому реєстрі спадкову справу № 63558244.
       13 грудня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області з заявою про виплату йому нарахованої, але не одержаної пенсії, яка належала його батьку ОСОБА_2 .
       19 грудня 2018 року відповідачем відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії, посилаючись на ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Приватним нотаріусом в межах спадкової справи № 63558244 від 26 грудня 2018 року було направлено запит на адресу відповідача стосовно розміру недоотриманої пенсії батька позивача, однак відповідач у своїх листах не вказав ні розміру недоотриманої пенсії, ні період за який його батько не отримав пенсію.
Позивач посилаючись на ст. ст. 392, 1227 ЦК України просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом на пенсію, яка була призначена, нарахована та належала ОСОБА_2 , але не була ним одержана та зобов`язати відповідача її виплатити. 

       Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволено. 
Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом, а саме – пенсію, яка була призначена, нарахована та належала його батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним одержана за життя та зобов`язав відповідача виплатити позивачу пенсію у розмірі 104620, 97 грн. Суд стягнув з Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 768, 40 грн.

       Не погодившись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 листопада 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Про те батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум у раз, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Скаржник посилається на те, що позивачем не підтверджено спільне проживання зі своїм батьком на день його смерті, що згідно приписів ч. 1 ст. 61 Закону № 2262 унеможливлює виплату недоодержаної пенсії. Суд першої інстанції помилково застосував норми Цивільного Кодексу України та статтю 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які стосуються питання спадщини. 
Та вказує на те, що у даному випадку спір виник з публічно-правових відносин і належить до юрисдикції адміністративних судів. Враховуючи, що у даному випадку спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права.

В судове засідання представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. 
Представники ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача не визнали, вважають, що підстав для скасування судового рішення не має.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести без участі учасників справи, оскільки вони повідомлені про місце та час судового засідання належним чином.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

        Задовольняючи позовні вимоги        позивача, суд виходив з того, що судом були встановлені обставини про те, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьком є ОСОБА_2 .
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10.12.2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 394.
Згідно з інформацією з Витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 54624406 від 26.12.2018 року відкрита спадкова справа номер у спадковому реєстрі 63558244, місце заведення Луганська область, Сєвєродонецький міський приватний нотаріус Фесенко О.М., спадкодавець – ОСОБА_2 .
Рішенням від 19.12.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії ОСОБА_2 . Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, оскільки положення частин другої, третьої ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. 

       Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).
Статтею 1219 ЦК передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьком є ОСОБА_2 (а.с.6)
ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Луганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Луганській області (а.с.9).
Позивач у визначений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 (а.с.39).
13 грудня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії померлого батька. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 19 грудня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .
25 березня 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Фесенко О.М. із заяво про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.42). 25 березня 2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького нотаріального округу Луганської області Фесенко О.М. позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобілі (а.с.43, 44).
28 березня 2019 року приватним нотаріусом витребувано із Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області інформацію про розмір пенсії, яка не була отримана за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На запит приватного нотаріуса Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 10.04.2019 року № 5207/03-02 повідомило, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини.
Згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29.08.2019 року №12895/03-02 ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». який знятий з обліку у зв`язку зі смертю 21 вересня 2018 року, пенсія виплачена по 29 лютого 2016 року і сума невиплаченої пенсії складає 104620, 97 грн.
Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті батька ОСОБА_2 права на спадкування недоотриманої суми пенсії.
Згідно преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Частиною 1 статті 1 вищезазначеного Закону визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. 
Положенням ст.1-1 цього Закону визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Нормами ст. 11 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, до яких також віднесені військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу (пункт 11 ст.11).
Виходячи з аналізу вказаних вище норм права вбачається, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області до 21 вересня 2018 року та отримував пенсію за вислугу років у відповідності до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що положення саме зазначеного спеціального Закону застосовуються до правовідносин щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_2 і лише у випадку відсутності правового регулювання положеннями зазначеного закону, до цих правовідносин можуть бути застосовані норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення ст.52 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дійшов помилкового висновку про задоволення заявлених вимог позивача.
Посилання позивача на ст.1227 ЦК України є безпідставними, оскільки відповідно до вказаної статті суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Порядок виплати сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю передбачено ст.61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та якою встановлено, що вказані суми не включаються до складу спадщини. Тому колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині.
Доводи скаржника про те, що даний спір виник з публічно-правових відносин і належить до юрисдикції адміністративних судів не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, аналогічне твердження закріплене і в ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 750/7865/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Заявлені вимоги позивача не стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Позивач мотивував позовну заяву порушенням його права власності спадкоємця на спадкове майно, а саме на недоотриману пенсію померлого батька. Предметом позовних вимог є визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на суму нарахованої але не отриманої спадкодавцем за життя суми пенсії,, вказані вимоги є майновими, тому спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а доводи апеляційної скарги про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є необґрунтованими. Вказані висновки відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 3 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 і від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З наведеного вище обґрунтування вбачається, що судом першої інстанції при вирішенні справи по суті було неправильно застосовано норми матеріального права, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.
Позивач у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію та зобов`язання її виплатити відмовити.

Судовий збір сплачений Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Луганській області за подачу апеляційної скарги в сумі 1569 (одна тисяча п`ятсот шістдесят дев`ять)грн. 30 коп компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується до закінчення дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Головуючий                                                                    В.М. Луганська                            
Судді:                                                                        В.А. Коновалова

                                                                                   Ю.В. Єрмаков