ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.005027 пров. № А/857/2892/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та Державної фіскальної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м.Львові в порядку письмового провадження, у справі №1.380.2019.005027 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів – Державної казначейської служби України, про визнання неправомірними дій, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

                                                     ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів – Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів – Державноїказначейської служби України, у якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015); визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 23.09.2019 №7592/Т/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015); зобов`язати здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" (в редакції від 13.02.2015) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у рішенні Державної фіскальної служби України, оформленому листом від 23.09.2019 № 7592/Т/99-99-04-04-02-14, не заперечується право на отримання позивачем одноразової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, у розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте пов`язує можливість її отримання з ухваленням відповідного рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.
Рішення мотивоване тим, що за позивачем, як колишнім працівником податкової міліції, якому встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом України «Про міліцію» та Порядком №850.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просять скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначають, що відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей, на яких поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію», який 07.11.2015 втратив чинність відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» №580 від 02.07.2015.
Покликаючись на абзац 3 пункту 15 Прикінцевих положень Закону №580, яким визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закон України «Про Національну поліцію», вказують на чинність постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції».
Тому, на думку скаржників, Постанова Кабінету Міністрів України від 21.07.2015 №850, якою затверджено Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівників міліції не поширюється на працівників податкової поліції, а до спірних правовідносин застосовується Порядок №707. 
Заслухавши суддю – доповідача, представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції на посаді  заступника начальника другого відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Львівській області.
Наказом Державної фіскальної служби України від 25.06.2019 № 307-ос ОСОБА_1 заступника начальника другого відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Львівській області звільнено з податкової міліції за пунктом 64 підпунктом “б” (через хворобу) “Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ” з 26.06.2019.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 311597 від 28.08.2019 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, строком до вересня 2020 року.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 011079 від 28.08.2019 ОСОБА_1 встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності.
Відповідно до довідки приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “БРОКБІЗНЕС” № ЦВ14551/19 від 29.08.2019   ОСОБА_1 не подавав заяв щодо виплати страхової суми та не отримував від приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “БРОКБІЗНЕС” страхову суму по Договору про закупівлю послуг з обов`язкового соціального страхування.
12.09.2019 позивач звернувся до ДФС України із заявою (рапортом) в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності, пов`язану з проходження служби в податковій міліції.
Рішенням ДФС України № 7592/Т/99-99-04-04-02-14  від 23.09.2019 у задоволенні заяви позивача відмовлено з посиланням на те, що Закон України “Про міліцію” втратив чиннісь, проведення розрахунку та виплата одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано. Роз`яснено, що розрахунок та виплата такої допомоги здійснюється на виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Головне управління ДФС у Львівській області листом, покликаючись на обставини аналогічного змісту, повідомлено про відсутність правового регулювання для проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції, які проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ.
Позивач, вважаючи такі дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У пункті 356.1 статті 356 Податкового кодексу України зазначено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" (далі – Закон  №565-ХІІ) та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Згідно з частиною шостою статті 23 Закону №565-ХІІ (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
В той же час, Закон №565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII. При цьому, в пункті 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що за позивачем, який проходив службу в органі податкової міліції і якому встановлено інвалідність у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням цієї служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України "Про міліцію".
Таке правозастосування висловлене Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07.03.2018 у справі №464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі №822/31/18, від 28.08.2018 №804/6297/17 та від 03.02.2020 у справі №520/9665/18.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707.
Однак, 21.10.2015 вступила в дію постанова КМУ №850, пунктом 2 якої визначено, що особам, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" від 13 лютого 2015 року Закону №208-VІІІ мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707.
Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади зобов`язувалися у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Отож, у період з 12.03.2015 (дата набрання чинності Закону №208-VIII) до 31.10.2015 (дата набрання чинності Порядку №850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону №565-XII визначав Порядок №707.
Судом встановлено, що інвалідність ІІІ групи захворювання, пов`язаного з проходженням служби, позивачу встановлено 06.08.2019, тобто після набрання чинності Законом №208-VIII, а про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся після набрання чинності Порядком №850.
Таким чином, на думку колегії суддів, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом №208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону                   №565-XII (в редакції, чинній з 12.03.2015) та відповідно до Порядку №850.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 05.06.2018 у справі №822/456/16, від 19.09.2018 у справі №822/910/17, від 31.01.2019 у справі №822/2143/16.
Що ж стосується доводів апеляційних скарг про те, що до спірних правовідносини слід застосовувати чинний Порядок №707, яким, на думку скаржників унормовано питання призначення і виплати позивачу спірної грошової допомоги, колегія суддів зазначає таке.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
Враховуючи те, що останнім в часі є Порядок №850, то пріоритетними, в даному випадку, є положення саме цього Порядку.
Таким чином, недосконалість у законодавчому регулюванні спірних правовідносин на рівні підзаконного нормативно - правового акту не повинна впливати на можливість реалізації позивачем гарантованого йому Конституцією України права на соціальний захист й не нівелює обов`язкових для суб`єктів владних повноважень вимог Порядку №850, який затверджено відповідною постановою Уряду України пізніше, ніж Порядок №707, і підлягає безпосередньому застосуванню відповідачами при розгляді заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги.
З огляду на наведене, покликання скаржників на те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія Порядку №850, який, відповідно до пункту 1, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції колегія суддів вважає безпідставними.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи.
В свою чергу виплата грошової допомоги у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних з призначенням виплати, а саме працівник міліції, якому призначається грошова допомога, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до Порядку №850; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України) (пункт 7 Порядку №850).
Згідно з п.8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку №850).
Колегією суддів враховано, що згідно визначених ч.2 ст.2 КАС України критеріїв суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії, повинен обирати лише визначені законом способи.
Отже, ГУ ДФС, отримавши рапорт позивача про виплату йому спірної грошової допомоги, датовану 30.08.2019, а також додані до нього документи, було зобов`язано вчинити дії у строк та згідно з процедурою, визначеною Порядком №850.
Втім, таких дій ГУ ДФС не вчинило. Натомість на подану позивачем заяву про виплату спірної грошової допомоги, надано відповідь листом, а також, всупереч вимог пункту 8 Порядку №850, не складено висновку щодо виплати такої допомоги і не направлено його до ДФС України разом з матеріалами цієї зави.
З огляду на наведені обставини 12.09.2019 позивач звернувся з рапортом та документами безпосередньодо до ДФС України. ДФС України з покликанням на відсутність законодавчого врегулювання проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції відмовлено у задоволенні заяви та вказано, що виплата працівникам податкової міліції одноразової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності проводиться на підставі судових рішень, що набрали законної сили.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
Відповідно до положень статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання дій відповідачів протиправними.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачів здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, колегія суддів зазначає наступне.
У спірних правовідносинах, які є предметом розгляду даної справи, праву позивача отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби, кореспондує обов`язок відповідачів вчинити ряд послідовних дій для прийняття такого рішення. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.
Частиною другою статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладено на відповідача.
Виходячи з приписів пункту 9 Порядку №850, колегія суддів зазначає, що підставою для вирішення ДФС України питання про виплату позивачу спірної грошової допомоги і прийняття відповідного рішення, є надходження від ГУ ДФС зазначених у пункті 8 Порядку №850 документів, зокрема, складеному у відповідності до названого нормативно-правового акту висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачами не надано доказів існування передбачених вичерпним переліком випадків, за наявності яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначених у пункті 14 Порядку №850,  і підстави відмови, з якої виходили відповідачі, вказана норма також не містить.
В той же час, судовим розглядом справи не було встановлено об`єктивних перешкод, які б унеможливили або ж значно ускладнили виконання обов`язкових для відповідачів юридично значимих дій, передбачених Порядком №850.
Так, питання про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про виплату йому спірної грошової допомоги здійснюється повноважним органом за наявності необхідного переліку документів, передбачених Порядком №850 з урахуванням встановлених ним правил, та в залежності від обставин наслідком розгляду є прийняття рішення про призначення виплати або про відмову в здійсненні такої, тобто обрання з кількох юридично допустимих рішень.
Разом з тим, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до ч.4 ст.245 суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно цієї норми такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушених прав позивача, яким дотримано передбачених Порядком №850 умов та строків, є зобов`язання відповідачів здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Оскільки ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 Головному управлінню ДФС у Львівській області відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги та на момент ухвалення судового рішення цим скаржником доказів сплати судового збору на відповідні реквізити та у встановленому законом розмірі не надано, такий підлягає стягненню з Головного управління ДФС у Львівській області в сумі 2305,20 грн.
Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скарги Головного управління ДФС у Львівській області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року  у справі №1.380.2019.005027 – без змін.   
Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (адреса: 79003, вул.Стрийська, 35, м. Львів; код ЄДРПОУ 39462700) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн 20 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Постанова складена в повному обсязі 09.06.2020.