ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2020 р.                            Справа№ 925/1000/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Демидової А.М. 
          Владимиренко С.В. 
 
за участю секретаря судового засідання:   Костяк В.Д.
за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 26.05.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно",

на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019, повний текст якого складено 21.12.2019
у справі №925/1000/19 (суддя Васянович А.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"
до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"
про стягнення 2 267 144,05 грн,    

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом   до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (надалі - відповідач) про стягнення  941 704 грн 87 коп. пені,   298 089 грн 15 коп. 3% річних, 1 027 350 грн 03 коп. інфляційних втрат, що нараховані за актами  приймання - передачі природного газу за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року. 

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що ПрАТ "Черкаське хімволокно" порушено умови Договору постачання    природного газу №2316/1617-ТЕ-36 від 12 вересня 2016 року (далі - договір) щодо проведення своєчасної оплати товару.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав положення статей  11-16,  258,  525,  526,  530,  549, 610, 612,  625   Цивільного кодексу України, статей 193,  216,  217, 231,  264-265 Господарського кодексу України. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі №925/1000/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 941 704 грн 87 коп. пені, 172   263 грн 09 коп. 3% річних, 756 738 грн 66 коп. інфляційних втрат та 28 059 грн 31 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обгрунтовано тим, що сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків. При цьому судом першої інстанції відхилені як необґрунтовані посилання позивача на пункт 6.1 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей), в якому зазначено, що з урахуванням п.11.3 договору підписання сторонами спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Таким чином, для нарахування пені на підставі пункту 8.2 договору, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями. 

Суд дійшов висновку, що за період: жовтень 2016 року - червень                 2017 року відповідач здійснював оплату за природний газ у порядку та на умовах, визначених спільними протокольними рішеннями, що були укладені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, а тому правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасно оплачений природний газ, що поставлявся в період: грудень 2016 року - червень 2017 року - відсутні. Таким чином у стягненні 125   826 грн. 06 коп. 3% річних та 270    611 грн. 37 коп. судом відмовлено. 

Що стосується нарахування пені, річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату поставленого природного газу за період липень-вересень 2017 року суд, задовольняючи позов в цій частині, виходив з того, що підпунктом 2) пункту 6.2 договору передбачено, що в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу. Таким чином, за висновком суду, відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість і зобов`язання сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку. Водночас, Порядок від 18 червня 2014 року №217 не стосується договірних зобов`язань сторін у частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.

Не погодившись з вказаним рішенням, 10.01.2020 Приватне  акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" звернулося з апеляційною скаргою №19 від 09.01.2020, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 в частині стягнення 941 704,87 грн пені,   172  263,09 грн 3% річних, 756  738,66 грн інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.  
          Відповідач у доводах наполягає на тому, що підписання спільних протокольних рішень свідчить про те, що оплата наданих послуг за договором підлягає погашенню, зокрема шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень. Тобто, спільними протокольними рішеннями змінюється строк виконання зобов`язаннь, передбачений раніше укладеним договором. Відтак, в цій частині судове рішення про відмову у стягненні 3% річних в розмірі 125 826,06 грн та інфляційних втрат в розмірі 270 611,37 грн є обґрунтованим.   

Проте відповідач наголошує, що він позбавлений можливості впливати на алгоритм розподілу коштів з рахунку зі спеціальним режимом використання, тому відсутні підстави для застосування юридичної відповідальності за порушення грошових зобов`язань. 

Скаржник стверджує, що судом не взято до уваги той факт, що розрахунок з позивачем проводився на виконання постанови Кабінету міністрів України від 18 червня 2014 року №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки", яка має імперативно регулюючий характер, тому відсутні підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних. 

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, 10.01.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з апеляційною скаргою №14/4-221-20 від 13.01.2020, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 125 826,06 грн та інфляційних втрат в розмірі 270 611,37 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в цій частині. 
          Доводи скаржника зводяться до того, що частину боргу відповідачем сплачено відповідно до спільних протокольних рішень, а частину оплачено відповідачем власними коштами, тобто його оплата не була врегульована спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відтак наявні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, тому в частині стягнення 941 704,87 грн пені, 172  263,09 грн 3% річних, 756  738,66 грн інфляційних втрат рішення суду є законним та обґрунтованим. 

Крім того, відповідно до п. 6.1 договору сторони погодили, що з урахуванням п.11.5 договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до   постанови КМУ від 11.01.2005 №20   спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. 

До того ж сторони прямо передбачили в договорі обов`язок відповідача за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок зі спеціальним режимом використання, сплачувати власними коштами, в строки, передбачені п. 2 абз. 2 п. 6.2 договору. 

Наведене судом не взято до уваги, тому позовні вимоги про стягнення щодо стягнення 3% річних в розмірі 125 826,06 грн та інфляційних втрат в розмірі 270 611,37 грн позивач просить задовольнити. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної  скарги   по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2020 апеляційну скаргу Приватне  акціонерне товариство "Черкаське хімволокно"  передано на розгляд колегії суддів у складі:                 Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В.,  Демидова А.М.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі №925/1000/19 апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду  міста Києва від 27.11.2019 у справі №910/611/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"  на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі №925/1000/19. Об`єднано розгляд апеляційних скарг в одне апеляційне провадження. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 16.03.2020 о 14:20 год.  Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційні скарги в письмовій формі до 12.03.2020.  Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.03.2020. Доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 розгляд справи відкладено до 30.03.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2020, від 13.04.2020 у зв`язку з в Україні карантину спричиненої                   коронавірусом SARS-CoV-2 та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19, учасників справи повідомлено, що судове засідання 30.03.2020 та 22.04.2020 не відбудеться, розгляд справи №925/1000/19 призначено на 18.05.2020. Разом з тим, повідомлено учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.       

В судове засідання 18.05.2020 представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ст. 120,   242 ГПК України. Про причини неявки не повідомив. За результатом судового засідання, враховуючи неявку представника позивача, суд апеляційної інстанції  дійшов висновку відкласти розгляд справи на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 відкладено розгляд справи №925/1000/19 на 26.05.2020 о 13:45 год. 
При цьому, ухвалою учасників справи повідомлено, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою. Зазначено, що з урахуванням епідеміологічної ситуації в України, сторони можуть подати до суду    заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

Явка представників сторін.

До судових засідань від 18.05.2020 та від 26.05.2020 з`явився представник Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно".

          Представник Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у судові засідання від 18.05.2020 та від 26.05.2020 не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст.  120, 242 ГПК України. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подано.
Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1  ст. 74 ГПК України      визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення,  апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" задовольнити, рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі                   № 925/1000/19 про задоволення позову частково скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

          12 вересня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  (в подальшому найменування позивача було змінено на акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" (в подальшому найменування відповідача було змінено на приватне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно") (споживач) було укладено договір постачання природного газу за №2316/1617-ТЕ-36.

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного договору постачальник  зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а останній зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. (п. 1.2 договору)

Згідно п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) природний газ обсягом до                  48  500,000 тис. куб.м.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ, оформлення і підписання документів здійснюється споживачем або відокремленим підрозділом споживача виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до  25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

          Згідно п. 6.2. договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширювалася дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання";
2)          в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;
3)          з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширювалась дія статті 191 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;
4)          шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором.
Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;
5)          оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2. договору поставки передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (з урахуванням умов додаткової угоди №5 від 31 березня 2017 року).

Нарахування пені не здійснюється на суми оплат, які були проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 та постанов Кабінету Міністрів України, якими регулюється порядок відшкодування споживачу різниці в тарифах шляхом укладення договорів про організацію взаєморозрахунків.

В пункті 8.3 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20  спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до  статті    625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Пунктом 11.3 Договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) визначено, що будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, не можуть бути використанні для внесення змін до цього договору.  

На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи подано акти приймання - передачі природного газу за період з жовтня 2016 року - вересня 2017 року, спільні протокольні рішення та довідку про операції за договором №2316/1617-ТЕ-36  по  ПрАТ "Черкаське хімволокно" з 01.09.2016 по 31.05.2018. 
Відповідно до частини 1  статті 73 Господарського процесуального кодексу України   (надалі - ГПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1  статті 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною 1  статті 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 5 статті 236 ГПК України   передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З дослідження доказів, які позивач надав в підтвердження позовних вимог випливає наступне. 

Позивач свої зобов`язання за договором виконав повністю та згідно підписаних сторонами актів приймання - передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 16  363  533,30 грн, від 30.11.2016 на суму 40  970  690,28 грн,  від 31.12.2016 на суму 36  944  179,96 грн, від 31.01.2017 на суму 39  282  981,46 грн, від 28.02.2017 на суму 34  386  184,94 грн, від 31.03.2017 на суму 26  046  986,94 грн, 30.04.2017 на суму 4  727  281,96 грн, від 31.05.2017 на суму 3  888  859,80 грн, від 30.06.2017 на суму 550  115,76 грн, від 31.07.2017 на суму 4  777  423,49 грн, 31.08.2017 на суму 2  825  159,53 грн, від 30.09.2017 на суму 8  756  116,99 грн, поставив відповідачу протягом жовтня 2016 року - вересня 2017 року природний газ на загальну суму 219   519 514 грн 41 коп.       (т. 1 а/с 43-54).

В період з 11.11.2016 по 17.07.2017, між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області (сторона 1), Департаментом фінансів Черкаської облдержадміністрації (сторона 2), Департаментом фінансової політики Черкаської міської ради (сторона 3), ПАТ "Черкаське хімволокно" (сторона 4) і Національно акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання), з метою погашення взаємної заборгованості   були укладені Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (т. 1 а/с 55-103).

У пункті 2.6 (2.7) розділу 2 спільних протокольних рішень визначено порядок проведення взаєморозрахунків, згідно якого сторона 4 перераховує стороні останній кошти за природний газ за жовтень 2016 року - червень 2017 року згідно з договором від 12 вересня 2016 року №2316/1617-ТЕ-36 із записом у графі "призначення платежу" "Постанова Уряду від 11 січня 2005 року №20, за природний газ за відповідний місяць року, договір від 12 вересня 2016 року №2316/1617-ТЕ-36".

Матеріали справи містять наступні спільні протокольні рішення:
- від 11.11.2016 №2691 за природний газ за жовтень 2016 року на суму 16  363  533,30 грн;
- від 12.12.2016 №3066 за природний газ за листопад 2016 року на суму 40  970  690,28 грн;
- від 13.01.2017 №100 за природний газ за грудень 2016 року на суму 36  944  179,96 грн;
- 13.02.2017 №840 за природний газ за січень 2017 року на суму 300  000,00 грн;
- від 13.02.2017 №841 за природний газ за січень  2017 року на суму 30  000  000,00 грн;
- - 13.02.2017 №842 за природний газ за січень 2017 року на суму 6  646  812,00 грн;
- від 14.03.2017 №1579 за природний газ за лютий 2017 року на суму 28  003  137,76 грн;
- від 12.04.2017 №2099 за природний газ за березень 2017 року на суму 12  668  071,94 грн;
- 12.04.2917 №2100 за природний газ за березень 2017 року на суму 13  378  915,00 грн;
- від 15.05.2017 №2554 за природний газ за  квітень 2017 року на суму 2  217  108,00 грн;
- від 16.05.2017 №2586 за природний газ за квітень 2017 року на суму 2  510  173,96 грн;
- від 12.06.2017 №2846 за природний газ за  травень 2017 року на суму 3  888  859,80 грн;
- від 17.07.2017  №3049 за природний газ за червень 2017 року на суму 550  115,76 грн. 

Сторони погодили, що предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій". Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту підписання сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими рішеннями. 

Крім того, до матеріалів справи позивачем надано довідку про операції за договором №2316/1617-ТЕ-36 по ПрАТ "Черкаське хімволокно" з 01.09.2016 по 31.05.2018, з якої вбачається рух коштів та яким чином погашався борг відповідача у спірний період. 

Відомості у довідці свідчать про те, що лише частина газу споживалась пільговиками та підлягала оплаті за спільними протокольними рішеннями з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20. Решту коштів щодо оплати вартості поставленого природного газу відповідачем було сплачено відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217   та   постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №    256.

Розрахунки здійснювались по кожному акту окремо шляхом надходження коштів спершу на рахунок 68-1-1-14-3 з подальшим  перерахуванням їх в кінцевому розрахунку на рахунок 36-1-08-14-01-08.

Таким чином, з наведеного розрахунку та руху коштів в цій довідці вбачається, що оплату за отриманий газ було здійснено у повному обсязі декількома способами, а саме: частково - за рахунок коштів отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, що прийнятті в період 11.11.2016 по 17.07.2017 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217  на загальну суму   203 160 814 грн 40 коп. за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року; решту коштів щодо оплати вартості поставленого природного газу відповідачем було сплачено відповідно  постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256  на  загальну суму  16   358 700 грн 01 коп. за період з липня 2017 року по вересень 2017 року. 

При цьому,  довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2316/1617-ТЕ-36 по ПрАТ "Черкаське хімволокно" з 01.09.2016 по 31.05.2018 вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем погашено в повному обсязі 09.02.2018 на              суму 219   519 514 грн 41 коп. (т. 1 а/с 107 -109)

Відомості наведені у цій довідці відповідач не спростовує та не заперечує. 

Позивач посилається на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови договору, зокрема вимоги п. 6.1.

Несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ, стало підставою для звернення ПАТ «НАК «НафтогазУкраїни» в суд з даним позовом про стягнення з ПрАТ  "Черкаське хімволокно" пені, 3% річних, 4068516,48 грн. інфляційних втрат.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 298 089 грн. 15 коп. 3% річних нарахованих за період 26 січня 2017 року по 29 січня 2017 року на суму боргу 36 94    179  грн. 96 коп. (борг за поставлений газ у грудні 2016 року), за період 26 квітня 2017 року по 02 травня 2017 року на суму 26  046 986 грн. 94 коп. (борг за поставлений газ у березні 2017 року), з 03 травня 2017 року по 12 червня 2017 року на суму 13 378 915 грн. 00 коп. (залишок боргу за поставлений газ у березні 2017 року), за період з 26 травня 2017 року по 19 липня 2017 року на суму 4   727 281 грн. 96 коп. (борг за поставлений газ у квітні 2017 року), з 27 червня 2017 року по 21 вересня 2017 року на суму боргу 3    888 859 грн. 80 коп. (борг за поставлений у травні 2017 року природний газ), за період з 26 липня 2017 року по 31 жовтня 2017 року на суму боргу 550 115 грн. 76 коп. (борг за поставлений природний газ у червні 2017 року), за період з 29 серпня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 4 777 423 грн. 49 коп. (борг за поставлений природний газ у липні 2017 року), за період з 26 вересня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 2 825 159 грн. 53 коп. (борг за поставлений природний газ у серпні 2017 року) та за період з 26 жовтня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 8  756 116 грн. 99 коп. (борг за поставлений природний газ у вересні 2017 року). 

Також позивачем заявлено до стягнення 1 027  350 грн. 03 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 26 квітня 2017 року по 31травня 2017 року на суму 13    378 915 грн. 00 коп. (залишок боргу за поставлений газ у березні 2017 року), за період з 26 травня 2017 року по 30 червня 2017 року на суму 4    727 281 грн. 96 коп. (борг за поставлений газ у квітні 2017 року), з 27 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року на суму боргу 3    888 859 грн. 80 коп. (борг за поставлений у травні 2017 року природний газ), за період з 26 липня 2017 року по 31 жовтня 2017 року на суму боргу 550 115 грн. 76 коп. (борг за поставлений природний газ у червні 2017 року), за період з 29 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року на суму боргу 4  777 423 грн. 49 коп. (борг за поставлений природний газ у липні 2017 року), за період з 26 вересня 2017 року по 31 січня 2018 року на суму боргу 2    825 159 грн. 53 коп. (борг за поставлений природний газ у серпні 2017 року) та за період з 26 жовтня 2017 року по 31 січня 2018 року на суму боргу 8 756 116 грн. 99 коп. (борг за поставлений природний газ у вересні 2017 року). 

В зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого газу, позивачем було заявлено також вимогу про стягнення з відповідача              941 704 грн. 87  коп. пені нарахованої за період з 29 серпня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 4  777 423 грн. 49 коп. (борг за поставлений природний газ у липні 2017 року), за період з 26 вересня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 2  825 159 грн. 53 коп. (борг за поставлений природний газ у серпні 2017 року) та за період з 26 жовтня 2017 року по 08 лютого 2018 року на суму боргу 8  756 116 грн. 99 коп. (борг за поставлений природний газ у вересні 2017 року) з урахуванням 16,4% річних, що є менше ніж подвійна облікова ставка Національного банку України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Як вбачається з матеріалів справи предметом даного спору є вимоги позивача про стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання    природного газу, в частині своєчасної оплати отриманого природного газу за загальний період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року.  

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнув з відповідача 941 704 грн 87 коп. пені,  172   263 грн 09 коп. 3% річних, 756 738 грн 66 коп. інфляційних втрат за період  липень 2017 року - вересень 2017 року.
Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим з наступних підстав. 
Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, згідно якого поставляється газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статей  11,  629 ЦК України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі  статтею 526 ЦК України, яка  кореспондується із  статтею    193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом частини 1  статті 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1  статті 612 ЦК України).
За змістом  статті 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Згідно з положеннями  статті 611 ЦК України  та  статті 230 ГК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до  статті 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини 1  статті 653 ЦК України  у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
Згідно з положеннями частин 1-3  статті 12 ГК України  держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього  Кодексу  та інших законів.
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні. 
Таке регулювання визначено  постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"  (далі - Порядок №20).
З цього Порядку №20 вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою.  При цьому такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку -                           ПАТ "Нафтогаз України  (позивача).
Аналогічні положення закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (надалі - Порядок №256), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Аналіз змісту цього Порядку №256 вказує на те, що держава                       взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини                  витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулятивного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.
А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти:   Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20,   постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.
Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсовує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 906/278/18, від 28.11.2019 у справі № 905/1101/18,                № 906/790/16, №905/1100/18 та у  постанові  об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі                         № 924/296/18.
З огляду на викладене, проводячи розрахунки за надані послуги у визначений у Порядком спосіб, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі.
Як було зазначено вище, частину заборгованості за договором у                          розмірі 16   358 700 грн 01 за період липень-вересень  2017 року відповідачем здійснювалося шляхом перерахунку сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання  відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, про що свідчать відомості довідки ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2316/1617-ТЕ-36 по ПрАТ "Черкаське хімволокно" з 01.09.2016 по 31.05.2018 з коментарем «за природний газ за липень-вересень  2017 року договір від 12.09.2016 №2316/1617-ТЕ-36; пост КМУ №256». (т. 1 а/с 108-109)

          Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув. Судом формально відзначено, що враховуючи підпункт 2 пункту 6.2 договору, відповідач не обмежувався у здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом  використання, а тому він мав передбачену договором можливість  і зобов`язання сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку. 
Таким чином, враховуючи вищенаведений аналіз чинного законодавства, а також правові позиції Верховного Суду, є помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних на грошові кошти, сплачені у визначений у Порядку №256 спосіб, та, відповідно, неправильними є висновки про стягнення з відповідача 756  738 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 941 704 грн. 87 коп. пені та 172  263 грн. 09 коп. 3% річних, які нараховані за період липень-вересень  2017 року.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає в цій частині позову належить відмовити. 
Щодо іншої частини позову про стягнення з відповідача заявленої за період жовтень 2016 року - червень 2017 року у сумі  125   826 грн. 06 коп. 3% річних та  270 611 грн. 37 коп. суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступних міркувань. 

Так, по актам приймання-передачі газу у вказаний період позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до                ст. 625 ЦК України. Пеня за вказаний період позивачем не заявлена. 

Як свідчать обставини справи, частину оплати за газ було здійснено за рахунок коштів отриманих на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, що прийнятті в період 11.11.2016 по 17.07.2017 та постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217  на загальну суму  203 160 814 грн 40 коп. за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року.

Зазначене підтверджується наявними у матріалах справи копіями спільних протокольних рішень та довідкою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про операції за договором №2316/1617-ТЕ-36 по ПрАТ "Черкаське хімволокно" з 01.09.2016 по 31.05.2018. 
Як було відзначено вище, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Тому, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, як то  постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.
Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору №2316/1617-ТЕ-36 у частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не   залежать від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.
Подібні правові висновки про те, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків,  викладені у постановах Верховного суду від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18, від 23.09.2019 у справі № 908/885/18, від 28.11.2019 у справі № 905/1101/18, від 14.05.2020 у справі №925/1311/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05. 2019 у справі                     № 924/296/18. 

Суд враховує, що підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача елементи адміністративного та бюджетного права.

Покладення обов`язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором купівлі-продажу природного газу стосовно виконання обов`язку з оплати обсягів природного газу.

Наведеним спростовуються доводи скаржника - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про те, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ не змінює строків та умов розрахунків за договором та відповідно посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень            ст. 618 ЦК України   є безпідставним і необґрунтованим.

У цьому зв`язку, посилання ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на пункт 6.1 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей), в якому зазначено, що з урахуванням п. 11.3 договору підписання сторонами спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором до уваги не приймається. 

Зазначені твердження позивача спростовується вище наведеними положеннями спеціального законодавства, норми якого є імперативними та підлягають обов`язковому застосуванню.

Проводячи розрахунки за надані послуги у визначений у Порядку спосіб, сторонами було змінено порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі.

Таким чином, оскільки за період жовтень 2016 року - червень 2017 року відповідач здійснював оплату за природний газ у порядку та на умовах, визначених спільними протокольними рішеннями, що були укладені згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасно оплачений природний газ відсутні. Тому, у стягненні                              125   826 грн. 06 коп. 3% річних та  270   611 грн. 37 коп. у вказаний період правомірно відмовлено судом. 
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги позивача, що за умовами п. 6.1 договору підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20   не змінює строків та умов розрахунків за договором. Наявність відповідного абзацу пункту укладеного між сторонами договору вказаного змісту не позбавляє сторони договору права за взаємною згодою змінювати строки та умови розрахунків, що сторони й здійснили, підписавши спільні протокольні рішення.
Відповідач в доводах апеляційного оскарження серед іншого посилається на те, що може здійснити розрахунок за отриманий товар лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів на виконання постанови Кабінету міністрів України від 18 червня 2014 року №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки".

В свою чергу позивач у апеляційній скарзі, заперечуючи з посиланням на п. 6.2 договору, у доводах апеляційного оскарження також наполягав на тому, що відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість і зобов`язання сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.

З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зазначити таке.

          Так, згідно з пунктом 1.2 Договору природний газ, що постачається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Обставини справи також свідчать, що розрахунки між сторонами договору    частково здійснювались за рахунок коштів, які перераховувались відповідачем постачальнику на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання з посиланням у призначенні платежу на   постанову Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014. 
Відповідно до умов договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця  коштів згідно з нормативами перерахування , затвердженими  в установленому порядку , які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві, - у разі коли на споживача поширюється дія ст. 19-1  Закону України   «Про теплопотсачання»           ( пп.1 абз.2 п. 6.2. договору).
Частиною шостою ст.11 Закону України   «Про ринок природного газу»           (в редакції від 09.04.2015 року) встановлено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов`язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів.
Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов`язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України.
Споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритий в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурними підрозділами.
Відповідно до статті  19-1  Закону України "Про теплопостачання", оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.
Оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок:
- гарантованого постачальника;
- теплогенеруючої організації;
- теплопостачальної організації;
- теплотранспортуючої організації.
Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.
Поміж тим, постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014   затверджено "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок №    217).
Пунктом 1  Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 217 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).
Відповідно до пункту 7 Порядку №217 теплопостачальні і теплогенеруючі організації та їх структурні підрозділи інформують споживачів про відкриті в уповноваженому банку спеціальні рахунки для оплати спожитої теплової енергії та наданих комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
В пункті 8 Порядку № 217 зазначено, що усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві.
Згідно з пунктом 9 Порядку № 217 уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією.
Як зазначено у пункті 12 Порядку № 217 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі комісія або НКРЕКП) на підставі даних, визначених у пунктах 10 і 11 цього Порядку, щомісяця:
1)  розраховує для кожної категорії споживачів теплопостачальної і теплогенеруючої організації нормативи перерахування коштів:
- на поточний рахунок теплопостачальної і теплогенеруючої організації; - на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, зазначений у договорі купівлі-продажу (постачання) природного газу (далі - рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками);
- на рахунок оператора газотранспортної системи, зазначений у договорі на транспортування природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на транспортування природного газу з оператором газотранспортної системи) (далі - рахунок оператора газотранспортної системи);
- на рахунок оператора газорозподільної системи, зазначений у договорі на розподіл природного газу (якщо теплопостачальна або теплогенеруюча організація має чинний договір на розподіл природного газу з оператором газорозподільної системи) (далі - рахунок оператора газорозподільної системи);
- на спеціальні рахунки, відкриті теплогенеруючими організаціями;
2) затверджує реєстр нормативів;
3) доводить реєстр нормативів до відома уповноваженого банку для виконання не пізніше ніж за один робочий день до початку місяця, в якому застосовуватимуться нормативи;
4) розміщує реєстр нормативів на своєму офіційному веб-сайті.
На підставі пункту 13 Порядку № 217 уповноважений банк, згідно з умовами договору банківського рахунку, здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: - до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; - до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14-26 цього Порядку.
Відповідно до   статті 6 Господарського кодексу України (надалі - ГК України)  свобода підприємницької діяльності обмежується відповідними законами, крім того господарювання в Україні може мати обмеження з боку держави (державних органів) для регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави.
Згідно зі  статтею 7 ГК України   відносини у сфері господарювання регулюються  Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.
Приписами  статті 12 ГК України   передбачено, що    держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.
Частиною 4  статті 179 ГК України    установлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
У зв`язку з прийняттям Порядку № 217 державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу (постачальник із спеціальними обов`язками) за визначеними нормативами.
Щодо подібного застосування норм права колегією суддів також прийнято до уваги аналогічну правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №906/278/18, від 24.07.2019 у справі №918/553/18, від 17.12.2019 у справі №922/932/19, від 20.02.2020 у справі №924/235/19,  від 24.07.2019 у справі №918/553/18, від 03.03.2020 у справі № 908/2648/18, від 18.03.2020 у справі № 908/2304/18, від 27.05.2020 у справі №    914/1029/19.
Таким чином, відповідач не міг самостійно впливати на порядок оплати послуг з постачання природного газу, що надавались йому позивачем на підставі договору, оскільки у даному випадку, у відповідача була відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки всі кошти, які надходять на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно з затвердженим поставами НКРЕП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача. 
  Встановивши, що доказів, які підтверджують перерахування коштів з порушенням строків, визначених Порядком №217 від 18.06.2014, позивачем не надано, колегія суддів приходить до висновку, строки виконання зобов`язання відповідачем за договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання не були порушені, у зв`язку з чим підстави для нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням п.6.1. договору відсутні.
Таким чином, з огляду на правовий аналіз Порядку № 217 та, враховуючи спірні правовідносини, та те, яким чином відповідачем здійснено розрахунки, апеляційним судом критично оцінюються доводи позивача з посиланням на п. 6.2 договору, про те, що відповідач не обмежувався в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому він мав передбачену договором можливість і зобов`язання сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.
До того ж, законодавчо не передбачено можливості повернення з рахунку із спеціальним режимом використання коштів, сплачених із свого поточного рахунку на погашення заборгованості, за рахунок подальших оплат побутових споживачів; кошти, які надходять на рахунок із спеціальним режимом використання автоматично перераховуються згідно із встановленим нормативом; зарахування коштів від побутових споживачів за спожитий ними природний газ на інші поточні рахунки заборонено законодавством.  
Відповідач не може керуватися загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов`язань з безперебійного забезпечення споживачів теплопостачанням, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.
Таким чином, враховуючи  з огляду на вищенаведене слідує, що борг за договором сплачувався декількома способами, а саме: за спільними протокольними рішеннями з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, а також відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217   та   постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №    256, якими змінено договірний порядок і строки виконання відповідачем грошових зобов`язань, які зазначені у договорі.
Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2  статті 625 ЦК України   необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання та Порядку №№20, 256, 217 якими змінено договірний порядок розрахунків і які діяли на момент розгляду справи, тобто необхідна наявність суми основного боргу, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Однак, матеріали справи не    підтверджують наявності суми боргу, яку відповідач несвоєчасно сплатив за рахунок власних коштів.
В розумінні приписів ст. 625 ЦК України для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов`язання.
Враховуючи спеціально встановлений порядок для оплати, характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, зважаючи на відсутність можливості у відповідача впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, колегія суддів вважає, в даному випадку відповідач не є боржником який прострочив грошове зобов`язання в розумнні ст. 625 ЦК України, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної                       справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволені позову.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

 Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 

Таким чином колегія суддів дійшла висновку апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" задовольнити.

Судові витрати.
Враховуючи те, що апеляційна скарга  ПрАТ "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019   задоволена, у відповідності до  ст. 129 ГПК України   судовий збір за подачу зазначеної апеляційної скарги покладається на  АТ "НАК "Нафтогаз України". 

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір залишається за позивачем. 

Керуючись ст.ст. 129,  240, 269-270,  273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" задовольнити.
3. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.12.2019 у справі № 925/1000/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (18013, м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, код 00204033)  42  090,89 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
           4. Видачу наказу доручити Господарському суду Черкаської області.
5. Матеріали справи повернути до Господарського суду Черкаської області. 

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 

          Повний текст постанови складено та підписано - 04.06.2020.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                С.В. Владимиренко