Справа № 463/10305/19                                Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 22-ц/811/332/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:82

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів – Бойко С.М., Ніткевича А.В., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Грицко Р.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, -

в с т а н о в и л а:

        ОСОБА_1  звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків у сумі вартості акумуляторної батареї BST-37 для мобільного телефону «Sony Ericsson 810» та сплати компенсації за відмову споживачу в реалізації його прав у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання продукції.
       Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2019 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків передано за підсудністю для розгляду Франківському районному суду м. Львова. 
       Не погоджуючись з даною ухвалою позивач оскаржив таку в апеляційному порядку. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки місцем порушення прав споживача відбулось в магазині «Мобіленд», який знаходиться на «Радіоринку» по вул. Б.Хмельницького, 188 ум. Львові, що територіально відноситься до Личаківського району м. Львова. 
       Оскільки згідно п. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2019 року скасувати, винести постанову про розгляд справи про захист прав споживача та відшкодування матеріальних збитків по місцю порушення прав позивача. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду, відповідно до вимог ст. ст. 368, 369 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
       У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
       Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно до вимог частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
       Вирішуючи питання про передачу справи для розгляд за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не навів мотивів, чому позов скеровано до Личаківського районного суду м. Львова, зареєстроване місце проживання позивача відноситься до території Франківського району м. Львова, з матеріалів позовної заяви неможливо встановити місце заподіяння шкоди, то суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд за підсудністю Франківського районного суду м. Львова, за місцем проживання позивача. ?
       З правильністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного .
       Звертаючись з даним позовом до Личаківського районного суду м. Львова, позивач покликався на те, що на спірні правовідносини, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», за вимогами якого позов може бути поданий також і за місцем виконання договору, а саме за місцем знаходження магазину «Мобіленд» у м. Львові, по вул. Б.Хмельницького, 188, що територіально відноситься до Личаківського районного суду м. Львова. 
       За загальним правилом, відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
       Стаття 28 ЦПК України визначає правила альтернативної підсудності за вибором позивача.
       Зокрема, згідно ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
       Згідно з ч. 8 цієї норми позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
       Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено ст. 532 ЦК України.Правила ст. 532 ЦК України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.
       Правила підсудності справ за вибором позивача, називають альтернативною підсудністю. Альтернативною є підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.
       Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин (стан здоров`я, малолітні діти тощо) позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.
       Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.
       Сам позивач визначає підставу та предмет позову, а тому якщо у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача як споживача, право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу. Коли ж пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.
       Разом з тим, суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача як споживача та чи поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Такі висновки суд може зробити лише після розгляду справи.
       В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що даний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
       Таким чином, споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункти 3, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
       Згідно ст. 4 вказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
       Як вбачається із матеріалів позовної заяви позовні вимоги заявлено у відповідності до ст.ст. 23, 24 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо відшкодування матеріальних збитків у сумі вартості акумуляторної батареї BST-37 для мобільного телефону «Sony Ericsson 810» та сплати компенсації за відмову споживачу в реалізації його прав у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання продукції.
       Позивач зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до території Франківського району м. Львова. Зазначені відомості підтверджуються довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 12 грудня 2019 року.
       Відповідач ОСОБА_2  зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_2 , що також відноситься до території Франківського району м. Львова. Позивач у позовній заяві зазначає місцезнаходження відповідача за адресою:  АДРЕСА_3 . Така ж інформація місцезнаходження відповідача міститься у Єдиному державному реєстріюридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ця адреса також відноситься до території Франківського району м. Львов.
       Разом з тим, позивач звертається до Личаківського районного суду м. Львова. У позовній заяві зазначає, що придбав акумуляторну батарею у відповідача в магазині «МобіЛенд» на «Радіоринку», який знаходиться у м. Львові по вул. Б.Хмельницького, 188, тобто відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, надає послуги саме за цією адресою. 
       Тобто місцем порушення прав споживача, а саме заподіяння йому шкоди та виконання договору є магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться у АДРЕСА_4 Львові по вул. Б.Хмельницького, 188, що є територією Личаківського району м. Львова. До позовної заяви додав копію візитівки магазину з датою купівлі акумуляторної батареї, на якій вказано саме цю адресу, а також матеріали звернень з приводу продажу йому неякісного товару до правоохоронних органів, зокрема відповідь Личаківського відділу поліції ГУ НП у Львівській області, з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_2 здійснює свою підприємницьку діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відповідач у передбачений законом спосіб не заперечив знаходження магазину за цією адресою
       Ураховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку про необхідність розгляду справи, з урахуванням вимог Закону «Про захист прав споживача» за альтернативною підсудністю, а саме, за місцем заподіяння шкоди споживачу та виконання договору. 
       З урахуванням наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю на розгляд до Франківського районного суду м. Львова - за зареєстрованим місцем проживання позивача.
       Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
       Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).
       У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.
       Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. 
       Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).
Таким чином, аналіз суб`єктивного складу та характеру спірних правовідносин свідчить про те, що право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу і даний спір може розглядатись по суті Личаківським районним судом м. Львова. 
Відтак, висновок суду про передачу справи за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова є помилковим.
Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України), з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції( п. 6 ч. 1 ст. 374).
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Повний текст даної постанови складений 16 квітня 2020 року.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу скасувати, справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 16 квітня 2020 року.

       Головуюча Копняк С.М.
       Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.