ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3071/20 Справа № 212/6509/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання – Чубіна А.В.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч.13 ст.7,ч.1 ст.369 ЦПК України без повідомлення осіб цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2019 року та додаткове рішення від 04 грудня 2019 року, ухвалених суддею Ваврушак Н.М., повний текст судового рішення складено 04 грудня 2019 року, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – ПАТ«Криворізький залізорудний комбінат»), треті особи: Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу, Незалежна профспілка гірників України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 05 червня 2001 року працював на різних посадах на шахті Октябрська у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». З 07 квітня 2015 року на посада начальника дільниці № 3 шахти Октябрська. Згідно наказу в.о. голови правління ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» Караманиць Ф.І. № 951-К позивача звільнено  12 липня 2019 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Посилаючись на незаконність звільнення, ОСОБА_1 зазначає, що 16-17 травня 2019 року, був відсутнім на робочому місці з поважних причин. Він є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», а саме членом профспілкового комітету та головою цехового комітету шахти Октябрська. Вищестоячими профспілковими організаціями є Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу та Незалежна профспілка гірників України.
Згідно листа від 08.05.2019 року, направленого головою Незалежної профспілки гірників України ( дані НПГУ) ОСОБА_2 на адресу голови Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» дані (ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізорудком») його запрошено на 16 травня 2019 року до міста Києва на організовану профспілками зустріч з Міржнародною організацією праці діяльності працівників. Листом від 14.05. 2019 року голова ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізорудком» просив керівництво звільнити ОСОБА_1 від роботи для забезпечення його участі у зазначеному профспілковому заході, тобто повідомив завчасно.
При звільненні відповідачем не отримана згода Міської організації Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу і Незалежної профспілки гірників України на його звільнення. Відповідач за згодою на розірвання з позивачем трудового договору звертався до Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» проте, 05.06.2019 року профспілкова організація відмовила відповідачу у наданні згоди. Позивач просить суд поновити його на роботі, скасувати наказ про звільнення та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним наказ ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 951-К від 12 липня 2019 року «Про звільнення» ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на посаді начальника дільниці № 3 шахти Октябрська. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 139909,70 грн. та судовий збір у сумі 768,40 грн. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 630,69 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 1536,80 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне дослідження наданих доказів, порушення норм матеріального та процесуального законодавства, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначають, що суд дійшов помилкового висновку про поважність причини відсутності позивача на робочому місці 16 та 17 травня 2019 року, не врахував самовільне залишення позивачем робочого місця. Суд невірно дійшов висновку про виборний статус позивача, як голови ППО НПГУ ш.Октябрська. В порушення положення ст.42-1 КЗпП України не зупинив провадження у справі та не звернувся за згодою на звільнення. Судом невірно надано оцінку показам свідків. Суд вийшов за межі позовних вимог визнавши оспорюваний наказ про звільнення незаконним, не урахувавши що позивачем заявлено вимоги про визнання його недійсним. Судом не надана оцінка, як доказам наданих відповідачем, а саме відеозапису на диску та інформації з реєстру юридичних осіб.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В мотивування відзиву зазначає, що він не вчиняв порушень трудового законодавства. Звільнення, на думку позивача відбулось за активну позицію на підприємстві щодо захисту трудових, соціальних та економічних прав робітників.
У поясненнях на відзив представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» зазначає, що позивачем не заперечувалось відсутність його заяви про вивільнення на 16-17 травня 2019 року із зазначенням підстави відсутності та доказів статусу «виборного члена». 
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, наданого відзиву на неї, пояснень на відзив, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці з 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 переведений начальником дільниці № 3 шахти Октябрська Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». (а. с. 7-8 том. 1)
Наказом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 951-к від 12 липня 2019 року звільнено ОСОБА_1 з посади начальника дільниці № 3 ш. Октябрська (дільниця очисних робіт) згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. (а. с. 9-12 том 1).
В довідці виданої Головою ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» Довгополовим ОСОБА_3 В., зазначено, що ОСОБА_1 є членом виборного органу Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», а саме членом профспілкового комітету та головою цехового комітету шахти Октябрська. Вищестоящими профспілковими організаціями є Міська організація Незалежної профспілки гірників України м. Кривого Рогу та Незалежна профспілка гірників України (а. с.13 том 1).
Листом Незалежної профспілки гірників України № 91-4 від 08.05.2019 на адресу голови ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» запрошено Стояновського ОСОБА_4 для участі в профспілковій зустрічі голів профспілкових організацій НПГУ та КВПУ з представницею Бюро Міжнародної організації праці (МОП) діяльності працівників, яка відбудеться 16 травня 2019 року о 09.30 в м. Києві (а. с. 14 том1).
Головою ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_5 14 травня 2019 року надіслано лист на ім`я заступника голови правління ОСОБА_6 О.В. № 50 про звільнення від основної роботи начальника дільниці №3 шахти «Октябрська» Стояновського В.В. 16-17 травня 2019 року, на підставі п. 28.4 Колективного договору ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» зі збереженням середнього заробітку за основним місцем роботи (а. с. 15, том.1).
Згідно листа НПГУ № 130 від 23.07.2019 ОСОБА_1 перебував у м. Києві 16-17 травня 2019 року (із прибуттям вранці 16.05.2019) та приймав участь у навчанні КВПУ (а.с.16-17 том.1).
Заступником начальника юридичного відділу А.О.Шатуновим, провідним фахівцем відділу забезпечення режиму і охорони Д.С. Літовченко та нормувальником гірничим ОСОБА_7 . Тютюнником 16 травня 2019 року та 17 травня 2019 року складено акти про перевірку трудової та виробничої дисципліни, стану робочих місць у приміщенні нарядних основних і допоміжних дільниць шахти, з яких встановлена відсутність начальника дільниці № 3 шахти «Октябрська» ОСОБА_1 на робочому місці в період часу з 10.00 години до 14.20 години 16 травня 2019 року та з 10.00 години до 14.30 години 17 травня 2019 року (а. с. 73, 78 том1).
Відповідно наказів № 1767 від 04.04.2019, № 2065 від 22.04.2019, № 2114 від 24.04.2019 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догани (т.1, а. с. 97, 99-101, 103-107).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури вивільнення та вимог трудового законодавства, роботодавцем не було дотримано положень ст. 43 КЗпП України про отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Позивач був відсутній 16-17 травня 2019 року на робочому місці з поважних причин, оскільки приймав участь в організованій профспілками зустрічі, про що головою профспілки за два дні повідомлено керівництво.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Спір між сторонами виник з приводу законності звільнення позивача та дотримання вимог трудового законодавства при його звільненні.Правовідносини, які виникли між сторонами у справі урегульовані нормами Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як видно з матеріалів справи, наказом ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» №951-к від 12 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника дільниці №3 ш.Октябрьська ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для застосування такого стягнення стала відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин, 16.05.2019 та 17.05.2019 в період часу з 100год. до 14.20 год., не подано заяву у встановленому законом порядку про увільнення його від основної роботи у зв`язку із необхідністю участі у профспілковому заході, та, крім того, позивачем не були надані підтверджуючі документи про його членство у профспілковому органі підприємства. Замість зазначеної вище заяви, на адресу підприємства надійшов лист профспілкової організації щодо звільнення ОСОБА_1 від основної роботи для участі у профспілковій зустрічі голів профспілкових організацій, але такий лист не передбачений трудовим законодавством для звільнення працівника від основної роботи. Своєю відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника дільниці № 3 ш. «Октябрська», фактично не здійснив керівництво виробничо-господарською діяльністю дільниці №3, не здійснив розстановку працівників і доцільне їх використання, не проконтролював додержання працюючими правил і норм охорони праці, виробничої дисципліни, ПВТР, чим порушив положення посадової інструкції начальника дільниці, ПВТР, настанови по системі управління охороною праці підприємства. На пропозицію надати письмові пояснення з приводу викладених обставин, ОСОБА_1 відмовився, про що складені відповідні акти, а тому адміністрація підприємства вимушена розцінювати факти відсутності позивача на робочому місці як прогули, що є тяжким дисциплінарним проступком, який свідчить про невиконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Також, ОСОБА_1 протягом 2019 року був неодноразово притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган та позбавлявся виробничої премії за порушення вимог нормативних документів з охорони праці, вимог посадової інструкції та порушення ПВТР, а саме наказами №1767 від 04.04.2019, № 2065 від 22.04.2019, № 2114 від 24.04.2019. Усі ці накази не скасовані, не оскаржені позивачем, і є чинними. Таким чином, ці дисциплінарні проступки вказують на систематичність їх допущення, що дало підстави для звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпПУ. (а.с.9-12 том1). 
Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП допускається лише за наявності вини працівника. Цей принцип поширюється і на звільнення як один із видів дисциплінарного стягнення (стаття 147 КЗпП). За умовами ст.40 КЗпП України визначено, що підставами для звільнення працівника за п.3 ст.40 КЗпП України є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу про припинення трудового договору.
З огляду на наявні в матеріалах справи письмові докази, листа НПГУ від 08.05.2019 про делегування Стояновського В ОСОБА_8 В., як голову ППО НПГУ ш.Октябрська для участі у зустрічі голів профспілкових організацій НПГУ та КВПУ та повідомлення головою НПГУ заступника голови правління ПАТ «Кривбасзалізрудком» від 14.05.2019 про необхідність участі ОСОБА_1 у заході 16-17 травня 2019 року, як голови ППО НПГУ шахти «Октябрська» із наданням доказів додатком листа від 08 травня 2019 року, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці16-17 травня 2019 року, у зв`язку з його участю у профспілковому заході в м. Києві, про що завчасно, за два дні повідомлено головою профспілки керівництво підприємства із наданням відповідних доказів. Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника відповідача про самовільне залишення позивачем ОСОБА_1 робочого місця 16-17 травня 2019 року такими, що спростовуються письмовими матеріалами справи.
У відповідності до положень ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
У відповідності до положень ст. 49 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.
Частиною 3 ст. 252 КЗпП України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника, (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).
Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відсутність відомостей та помилковий висновок суду про виборний статус позивача, як голови ППО НПГУ ш.Октябрська. Дані доводи апеляційної скарги спростовуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Згідно повідомлення №73 від 19 жовтня 2018 року головою ППО НПГУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» Довгополовим ОСОБА_9 . на запит начальника юридичного відділу ПАТ «Кривбасзалізрудком» надано витяги з протоколів про обрання голів ППО НПГУ структурних підрозділів ПАТ «Кривбасзалізрудком». Зокрема з витягу з протоколу позачергової конференції від 27 травня 2014 року обрано головою ППО НПГУ ш.Октябрська – Стояновського В.В. (а.с.41-42 том 2).
Згідно ст. 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілки легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу; для легалізації профспілок, об`єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви; на підставі поданих профспілкою, об`єднанням профспілок документів легалізуючий орган у місячний термін підтверджує заявлений статус включає профспілку, об`єднання профспілок до реєстру об`єднань громадян і видає профспілці, об`єднанню профспілок свідоцтво про легалізацію із зазначенням відповідного статусу; легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, об`єднання профспілок.
Відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» був обізнаний про виборний статус позивача, як голову структурного підрозділу профспілкового органу підприємства.
Проте, в порушення вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України відповідачем не надано доказів про звернення до вищого виборного органу професійної спілки.
Доводи апеляційної скарги представника позивача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» що суд не зупинив провадження у справі та не звернувся із запитом до вищого виборного органу професійної спілки для отримання погодження на звільнення ОСОБА_1 колегія суддів вважає неприйнятними.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідачем не заявлялось відповідне клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції та не надано доказів, що перешкоджало отримати відповідну згоду за власною заявою. 
Отже, наведене свідчить про те, що відповідач порушив порядок, передбачений ст. 252 КЗпП України, попереднього погодження з профспілковим комітетом звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України, а тому таке звільнення не можна вважати таким, що відбулося відповідно до встановленої законом процедури.
На підставі об`єктивно та всесторонньо досліджених доказів наявних в матеріалах справи, колегія суддів приходить  до переконання, що  звільнення позивача  ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України проведено із порушенням законодавства про працю, тому висновок суду першої інстанції є таким, що прийнятий із дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства. 
Отже, встановивши порушені права позивача ОСОБА_1 при його звільненні суд дійшов вірного висновку про визнання незаконним наказ про звільнення. Посилання представника відповідача про вихід суду за межі заявлених позовних вимог в частині заявлених вимог про його недійсність колегія суддів не приймає. Оскільки частиною 1 ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.
Доводи апеляційної скарги в частині незгоди із визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Колегією суддів перевірено правильність наведеного розрахунку, з огляду на середньоденний розмір заробітку позивача 1427,65 грн. та кількості робочих днів 98, вважає його вірним.
Колегія суддів перевіривши правильність розподілу судових витрат проведених судом при ухваленні рішення та додаткового рішення від 04 грудня 2019 року, погоджується із ним.
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за двома вимогами не майнового характеру про визнання недійсним наказ про звільнення та поновлення на роботі. За вимоги майнового характеру, щодо стягнення середнього заробітку позивачем на виконання ухвали суду від 12 серпня 2019 року сплачено судовий збір в сумі 768, 40 грн. (а.с.28,31). 
З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, з відповідача за рішенням суду вірно стягнуто витрати зі сплати судового збору на користь позивача в розмірі сплаченого в сумі 768,40 грн. та достягнуто в рахунок держави за вимоги майнового характеру, виходячи із суми задоволених майнових вимог 139909,70 грн., відповідно розрахунку (1399,09-768,40=630,69). Також, судом вірно стягнуто з відповідача додатковим рішенням від 04 грудня 2019 року на користь держави судові витрати в сумі 1536,80 грн. за дві вимоги немайнового характеру, з огляду на звільнення позивача від їх сплати при зверненні до суду з позовом.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині невірного розподілу судових витрат є такими, що не підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Колегією суддів перевірено всі викладені в апеляційних скаргах доводи, а також наведені у відзиві проти них заперечення, проте колегія суддів не має обов`язку надавати відповідь на кожний досліджений аргумент. 
Отже, на думку колегії суддів, інші доводи апеляційної скарги представника відповідача висновків суду першої інстанції суду не спростовують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
Перевіривши справу у повному обсязі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у досить повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи позивача та відповідача, надавши їм належну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2019 року та додаткове рішення від 04 грудня 2019 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: