Постанова
Іменем України
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 488/1618/16-ц
провадження № 61-12918св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,  Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія  «Вектор  Плюс»   на   постанову  Миколаївського  апеляційного  суду  від 30 травня 2019 року в складі колегії суддів:                               Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В., Царюк Л. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка є законним представником малолітнього ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2008 року ОСОБА_1 уклав з публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк», банк) кредитний договір № 1406/0608/45-004. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 1406/0608/45-004-Z-1 від 26 червня 2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 .
 
28 листопада 2012 року банк відступив TOB «ФК «Вектор Плюс», відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами, свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями по кредитному договору та іпотечному договору.
 
У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», набуло право власності на предмет іпотеки, а саме на спірну квартиру.
 
21 вересня 2015 року позивачем була здійснена спроба потрапити у дану квартиру, однак, було виявлено, що в квартирі незаконно проживають                     ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані в спірній квартирі.
 
11 листопада 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідачів вимогу про встановлення в добровільному порядку умов користування житловим приміщенням. Однак, відповідачі перешкоджають у вільному доступі до квартири, продовжують проживати у ній, і в добровільному порядку відмовляються залишити спірне приміщення.
 
З урахуванням викладеного та посилаючись на незаконність дій відповідачів, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд усунути перешкоди позивачу у реалізації права володіння, користування спірною квартирою, шляхом надання безперешкодного доступу власнику в житлове приміщення та заборонити відповідачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуватися даним житловим приміщенням, без попередньої згоди власника - ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
16 грудня 2016 року заочним рішенням Корабельного районного суду міста  Миколаєва позов TOB «ФК «Вектор Плюс» задоволено частково. Усунено перешкоди TOB «ФК «Вектор Плюс» у користуванні належним йому нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу у дане житлове приміщення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погодившись з ухваленим рішенням, 18 квітня 2017 року відповідач                                  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення.
 
17 липня 2017 року ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва заочне рішення від 16 грудня 2016 року було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.
 
Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково. Усунено перешкоди ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у користуванні належним йому нерухомим майном - квартирою   АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу у дане житлове приміщення. 
 
Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником спірної квартири, а тому йому належить право користування та розпорядження своєю власністю. Оскільки відповідачі створюють перешкоди у доступі до спірної квартири, то вимоги позивача про усунення перешкоди ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у користуванні належним йому нерухомим майном, шляхом надання безперешкодного доступу у дане житлове приміщення підлягають задоволенню.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Повторне заочне рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва                           від 11 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на час винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції право власності позивача на спірну квартиру було припинено на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року по справі № 814/215/17, яка була залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є від 29 квітня 2015 року, індексний номер 231026230 про державну реєстрацію прав та обтяжень, про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 
 
Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
02 липня 2019 року представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» - адвокат                    Тяжкороб Є. В. подала через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, а рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11 грудня 2018 року залишити в силі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, та порушено норми процесуального права, судом не в повній мірі встановлено обставини справи, та не надано належної оцінки доказам, які мають істотне значення для справи.
 
Заявник зазначає, що між позивачем та ОСОБА_1 є договірні (кредитні) відносини, що випливають з договору кредиту та договору іпотеки від 26 червня 20008 року, укладених між ПАТ «Сведобанк» та ОСОБА_1 , та договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, відповідно до якого банк відступив TOB «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями по кредитному договору та іпотечному договору. Тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, оскільки власник (титульний власник), за правилами статті 391 Цивільного Кодексу України може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча ці порушення і не поєднанні з позбавленням володінням. Таке право забезпечується за допомогою негаторного позову. Крім того заявник зазначає, що він є єдиним власником спірної квартири.
 
Доводи інших учасників справи
 
10 грудня 2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Івановою Т. В. подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
 
Рух касаційної скарги
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Корабельного районного  суду міста Миколаєва.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «ФК  «Вектор  Плюс»   на   постанову  Миколаївського  апеляційного  суду  від 30 травня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                    2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 26 червня 2008 року було укладено кредитний договір                                     № 1406/0608/45, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 в кредит 41 000, 00 доларів США на строк до 26 червня 2038 року, які ОСОБА_1 зобов`язався повернути разом з процентами. Того ж числа в забезпечення належного виконання вимог кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір № 1406/0608/45-004-Z-1, відповідно до умов якого в іпотеку банку була передана спірна квартира, що належить ОСОБА_1 на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 26 червня 2008 року.
28 листопада 2012 банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному договору та іпотечному договору.
 
29 квітня 2015 року позивач набув право власності на спірну квартиру відповідно до умов іпотечного договору згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. від 29 квітня 2015 року, індексний номер 231026230, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого було зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».
 
Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року по справі № 814/215/17, яка була залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, позов                    ОСОБА_1 було задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. від 29 квітня 2015 року, індексний номер 231026230 про державну реєстрацію прав та обтяжень, про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».
 
У Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесено зміни, відповідно до яких власником спірної квартири є ОСОБА_1 .
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Згідно із положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
 
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
 
Частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
 
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
 
Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.
 
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися «згідно із законом», воно повинно мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, та вбачається з матеріалів  справи право власності позивача на спірну квартиру було припинено на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 квітня                   2017 року по справі № 814/215/17, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, яким було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є від 29 квітня 2015 року, індексний номер 231026230 про державну реєстрацію прав та обтяжень, про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
 
Отже, на час винесення оскаржуваного судового рішення підстав для захисту права власності, відповідно до статті 391 ЦК України, на які посилався в позові та в касаційній скарзі позивач - відсутні.
 
Доводи ТОВ «ФК «Вектор Плюс», наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскарожуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що висновки апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є обґрунтованими, та прийнятті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання  рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову  Миколаївського  апеляційного  суду  від 30 травня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія  «Вектор  Плюс»   залишити без задоволення.
Постанову  Миколаївського  апеляційного  суду  від 30 травня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
С.Ю. Мартєв 
 
                                                                                                                      В. М. Сімоненко