Справа № 755/16657/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4425/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 червня 2020 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:
 
судді-доповідача                              Крижанівської Г.В., 
суддів                                                Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі                                    Кибукевич О.Є.
                                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Галагана В.І., у цивільній справі № 755/16657/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков Олександр Олександрович, про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії,- 
 
                                     ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом  до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О.О., про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії. Зазначала, що вона була власником квартири АДРЕСА_1 . З метою догляду за вказаною квартирою 11 січня 2018 року нею на ім`я ОСОБА_4  було видано довіреність на управління її майном. 28 серпня 2019 року їй стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року вказану квартиру ОСОБА_4  було відчужено на користь ОСОБА_3 . За її заявою від 12 листопада 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрованою у реєстрі за № 1647, довіреність на управління її майном від 11 січня 2018 року була скасована. Зазначає, що розпоряджень на відчуження квартири АДРЕСА_1 вона не давала, умови договору купівлі-продажу не погоджувала та їй не відомі, вибір та погодження покупця не здійснювала, ціну договору не погоджувала, коштів від продажу квартири не отримувала, а кошти від продажу квартири присвоєно ОСОБА_4 . Таким чином, вважає, що договір купівлі-продажу від 07 серпня 2019 року вчинено внаслідок зловмисної домовленості відповідачів ОСОБА_4  та ОСОБА_3 . У зв`язку з викладеним, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., та повернути їй квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Скасовано заборону державним реєстратрам та будь-якім третім особам, у тому числі ОСОБА_3 , вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири  АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.  Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення,яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що справу розглянуто в спрощеному порядку, всупереч вимогам ст. 274 ЦПК України, що унеможливило допит сторін по справі в якості свідків, провадження у справі відкрито з порушенням встановлених ЦПК строків. Зазначає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам справи, на які вона посилалася.
05 березня 2020 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року без змін. Зазначає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Також, відповідачка звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в апеляційній скарзі позивачкою не наведено жодного обґрунтування неможливості розгляду справи в спрощеному позовному провадженні та не надано пояснень щодо того, яким чином затримка відкриття провадження у справі порушила її права.
06 березня 2020 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.  Заперечує проти доводів позивачки, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що твердження позивачки щодо відсутності у ОСОБА_4 повноважень на продаж нерухомості, спростовуються довіреністю, наявною в матеріалах справи, у якій чітко визначено обсяг повноважень останньої. Також, зазначає, що законодавством не передбачено будь-яких застережень щодо укладення договорів, зокрема договорів купівлі-продажу, між родичами. А тому, підстави для скасування рішення суду першої інстанції, зазначені в апеляційній скарзі, є надуманими та необґрунтованими, оскільки спірний договір було укладено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.
10 березня 2020 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзиви відповідачів, у якій наголошує на тому, що між відповідачами мала місце зловмисна домовленість та взаємна вигода в укладенні спірного правочину, що, в свою чергу, є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири від 07 серпня 2018 року недійсним та задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.
ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О.О. в судове засідання не з`явився. Судові повістки про призначення справи в приміщенні Київського апеляційного суду направлялися за відомою суду адресою: м. Київ, вул. Гринченка Бориса, 4, кім. 3. Проте, поштові конверти, направлені третій особі  було повернуто до суду в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Останній не повідомив суд апеляційної інстанції про зміну свого місцезнаходження. Відтак, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2002 року між ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Максимовою О.О. 26 січня 2001 року, та ОСОБА_1 було укладено договір дарування квартири, за умовами якого ОСОБА_1 прийняла в дар належну ОСОБА_8 на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 71).
Того ж дня ОСОБА_1 було надано нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено ОСОБА_4 управляти і розпоряджатися всім майном ОСОБА_1 , з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, дарувати, приймати подароване майно, обмінювати, здавати в оренду, заставляти і приймати під заставу будови та інше майно (а.с. 69).
27 липня 2010 року ОСОБА_1 надано нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження всім майном, якою уповноважено ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися всім майном ОСОБА_1 , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, укладати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно (а. с. 68).
18 березня 2014 року ОСОБА_1 надано нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження всім майном, якою уповноважено ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися всім майном ОСОБА_1 , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, укладати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно (а. с. 67).
11 січня 2018 року в черговий раз ОСОБА_1 надано нотаріально посвідчену довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстровану в реєстрі за № 27, на розпорядження всім майном, якою уповноважено ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися всім майном ОСОБА_1 , де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, укладати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно, за ціну та на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, проводити розрахунки по укладеним угодам. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам та дійсна протягом трьох років, тобто до 11 січня 2021 року (а. с. 66).
07 серпня 2018 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяла   ОСОБА_4  на підставі довіреності на розпорядження майном від 11 січня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрованої в реєстрі за № 27, та ОСОБА_3 зі згоди її чоловіка ОСОБА_10 , укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О., зареєстрований в реєстрі за № 37142 (а. с. 92).
Згідно п. 1 вказаного договору, ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_4 , продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно п. 2 договору, квартира належить продавцю на підставі дублікату договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Аленік Л.О. 17 червня 2011 року за реєстровим № 8-1083, виданого замість втраченого договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. 26 липня 2002 року за реєстровим № 5-1793. Право власності продавця на квартиру зареєстровано КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 04 серпня 2011 року. Номер витягу: 30863381, реєстраційний номер: 34315505, номер запису: 182/31871 в книзі: 19-257.
Згідно п. 3 договору, продаж цей вчинено за 700 698,00 грн., які продавець одержала від покупця до підписання цього договору. Підписання цього договору продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за продану за цим договором квартиру та свідчить про відсутність у неї по відношенню до покупця будь-яких претензій майнового характеру. Продавець свідчить, що зазначена у цьому договорі ціна продажу вважається вигідною, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких для нього обставин та повністю його задовольняє. Сторони свідчать, що вони ознайомлені з правовими наслідками приховування реальної вартості квартири.
20 листопада 2018 року ОСОБА_1 складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстровану в реєстрі за № 1647, якою заявник анулює (скасовує) довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О. від 11 січня 2018 року за реєстровим № 27, на ім`я ОСОБА_4 , на розпорядження всім майном (а. с. 11).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_11 , виходячи з відсутності правових підстав для визнання спірного договору недійсним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно положень статей 237, 238 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).
Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Відповідно до положень ст. ст. 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за  умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Згідно положення ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Верховний Суд України в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1  просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 серпня 2018 року щодо квартири АДРЕСА_1 , та просила повернути їй вказану квартиру, вказуючи на вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості представника із стороною покупця.
Як було встановлено, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 07 серпня 2018 року укладено відповідачкою ОСОБА_4 , яка діяла від імені позивача ОСОБА_1 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності на розпорядження майном від 11 січня 2018 року строком дії три роки, якою позивачка добровільно, без тиску з боку сторонніх осіб, що не заперечувалося нею, уповноважила відповідачку ОСОБА_4 керувати та розпоряджатися всім своїм майном, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, укладати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно, за ціну та на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, проводити розрахунки по укладеним угодам. 
Таким чином, відповідачка ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору була наділена повноваженнями продати належну ОСОБА_1 квартиру.
Видаючи довіреність, позивачка мала усвідомлювати, що наділила ОСОБА_4 правом продажу квартири будь-якій особі, за ціну і на умовах, визначених повіреною на власний розсуд, та вказана довіреність позивачкою не оспорювалась. 
Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів вчинення оспорюваного правочину внаслідок зловмисної домовленості повіреної особи із покупцем квартири, за відсутності доказів умисного зговору між ними та доказів отримання власної або обопільної вигоди внаслідок укладення цього правочину.
Неповернення повіреним виручених коштів від продажу майна довірителю не є підставою для визнання правочину недійсним, однак може бути підставою для звернення до суду із відповідним позовом з метою захисту своїх прав у зв`язку із неналежним виконання договору доручення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чижиков О.О., про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення судом порядку розгляду справи та відкриття провадження судом у справі з порушенням установлених строків, оскільки такі посилання не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Суд надав належну оцінку тим обставинам справи, на які посилалася позивачка.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України, суд,-
   
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 09 червня 2020 року
Суддя-доповідач
Судді