ПОСТАНОВА 
Іменем України
17 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 405/5179/19
провадження № 22-ц/4809/365/20 

 Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
              головуючої судді          Суровицької Л. В.,
              суддів                             Авраменко Т. М., Черненка В. В.
             секретар                        Лазаренко – Шаповалова В.В.

учасники справи :
позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якого представляє законний представник ОСОБА_3 ,
представник позивачів – адвокат Звіздун Анатолій Михайлович,
відповідач – ОСОБА_4 ,
представник відповідача - адвокат Захарченко Ігор Васильович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда твід 05 грудня 2019 року у складі судді Шевченко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якого представляє законний представник ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.
Зазначали, що їхньому дідові ОСОБА_5 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 15 квітня 1964 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою по реєстру № 2-1969 та акту готовності від 23 листопада 1970 року за № 2105, належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . Дід з 27 листопада 1960 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Мали двох синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , син ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та відповідно батько ОСОБА_1 , помер.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 і ОСОБА_6 – ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла баба – ОСОБА_6 , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік – ОСОБА_5 , онука – ОСОБА_4 .
Після смерті баби відкрилася спадщина на Ѕ частину вказаного житлового будинку, тобто на її частку в спільному сумісному майні подружжя.
Після смерті баби спадщину прийняли позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , а також ОСОБА_4 , як спадкоємці першої черги за законом, за правом предсталення. Також спадщину прийняв дід – чоловік спадкодавиці ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину вони не отримували. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом спадщину не приймали. Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф..
Вважають, що після смерті своєї баби ОСОБА_6 , ОСОБА_1 має успадкувуати 1/6 вказаного житлового будинку, позивач ОСОБА_2 має успадкувати 1/12 житлового будинку та відповідач ОСОБА_4 – 1/12 частину.
ІНФОРМАЦІЯ_4 2018 дід ОСОБА_5 , який був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , помер. На час його смерті у будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 і ОСОБА_4 . 
Після смерті діда відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку, а також на 1/6 частину цього житлового будинку, успадкованої після смерті ОСОБА_6 . Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В..
За життя дід склав заповіт на користь ОСОБА_4 ..
У червні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_6 на житловий будинок. Проте, нотаріус у видачі свідоцтва відмовила і надала письмові роз`яснення, в яких зазначила, що власником житлового будинку є чоловік спадкодавця – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_6 за життя право на частку у спільній сумісній власності на житловий будинок не одержувала. Свідоцтво про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, може бути видано на підставі правостановлюючих документів. Таким чином свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом не може бути видане у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на її частку у праві спільної сумісної власності подружжя.
Просили суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3-7).
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витра в сумі 1 167,53 грн. 
Суд мотивував рішення тим, що спірний житловий будинок будувався в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за рахунок їх спільної праці та спільних коштів, а тому житловий будинок є їх спільною сумісною власністю. Право ОСОБА_6 на частину спірного житлового будинку , який знаходився у спільній сумісній власності подружжя, гарантоване законодавством України, яке діяло на час виникнення вказаних правовідносин. Частки подружжя у створеному нерухомому майні є рівними, тому позов є обгрунтованим та доведеним (а.с.164-170). 

       В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
       Зазначає, що істотне значення для справи має обставина щодо вартості будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 (джерела придбання майна) та участь у будівництві кожного з подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В матеріалах справи належні та допустимі докази, що підтверджують вартість будівництва відсутні. За вказаної неповноти суд дійшов висновку, що будівництво домоволодіння АДРЕСА_1 відбулося за рахунок спільної роботи та спільних коштів подружжя ОСОБА_11 . Земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності надавалась за договором про надання в безстрокове користування 12 квітня 1964 року ОСОБА_5 , як забудовнику. Актом від 04 листопада 1970 року, затвердженим виконкомом Кіровоградської міської ради 23 листопада 1970 року засвідчено закінчення забудовником ОСОБА_5 будівництва житлового будинку. На договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянкио длля будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 12 квітня 1964 року Кіровоградським МБТІ 03 грудня 1970 року проставлено реєстраційний напис про те, що домоволодіння належить ОСОБА_5 на праві особистої власності згідно договору на право забудови від 12 квітня 1964 року та акту про закінчення будівництва від 23 листопада 1970 року. Відповідно до п.2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» побудовані на земельних ділянках, наданих в безстрокове користування земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Ступінь участі у будівництві ОСОБА_5 встановити неможливо (а.с.180,181).

Апеляційне провадження відкрито 08 січня 2020 року (а.с.184), 21 січня 2020 року розгляд справи призначено на 19 лютого 2020 року. За клопотанням представника позивачів розгляд справи відкладено на 17 березня 2020 року, продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 17 березня 2020 року (а.с. 213,218-219,221)., 

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Зазначає, що спірний будинок було побудовано та оформлено на нього право власності в період шлюбу подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Право власності на спірний житловий будинок набувалось під час дії КпШС України 1969 року, відповідно до якого майно набуте подружжям в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Будівництво спірного будинку велось подружжям під час шлюбу, за рахунок їх спільної праці та спільних коштів, тому житловий будинок є їх спільною сумісною власністю. Доводи про недоведеність участі у будівництві ОСОБА_6 , безпідставні, не підтверджені доказами (а.с.190-193).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивачів заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін. 

Судом встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 уклали шлюб 27 листопада 1960 року.
Від шлюбувони мали дітей -  сина  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є батьком ОСОБА_13 , 1987 року народження та сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_5 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 15 квітня 1964 року Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1969, та акту готовності від 23 листопада 1970 року за № 2105, зареєстрованих в реєстровій книзі № 85 запис № 15078, побудував житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 ), що підтверджується архівною довідкою ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за № 53288 від 13 червня 2019 року. Право власності на вказаний будинок було юридично оформлено на одного з подружжя - на ОСОБА_5 .

Право власності на спірний житловий будинок набувалось під час дії Кодексу про шлюб та сім`ю України України в редакції 1969 року.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_14 (а.с.11) .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла померла ОСОБА_6 (а.с.8).
На момент смерті ОСОБА_6 була зареєстрована і проживала за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані та проживали чоловік ОСОБА_5 , ОСОБА_15 -  онука, що підтверджується довідкою квартального комітету № 4 Подільського району м. Кропивницького № 653 від 25 червня 2019 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, тобто на її частку в спільному сумісному майні подружжя.
Спадщину прийняли в установлений законом строк позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_15 , ,як спадкоємці першої черги за законом, за правом представлення відповідно до ст. 1261, ч. 1 ст. 1266 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Крім того, після неї спадщину прийняв ОСОБА_5 , як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Свідоцтва про право на спадщину не отримувались. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом спадщину не приймали. Спадкова справа заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за встановлених обставин, після смерті ОСОБА_6 , позивач ОСОБА_1 має успадкувати 1/6 частину вказаного житлового будинку, позивач ОСОБА_2 має успадкувати 1/12 частину вказаного житлового будинку, а відповідач ОСОБА_15 має успадкувати 1/12 частину цього житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (а.с.9).

На момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 , разом з ним були зареєстровані та проживали ОСОБА_10 і ОСОБА_15 , про що свідчить довідка квартального комітету № 4 Подільського району м. Кропивницького № 652 від 25 червня 2019 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаного житлового будинку, тобто на його частку у спільному сумісному майні подружжя, а також 1/6 частину вказаного житлового будинку успадкованої після смерті ОСОБА_6 .

Спадкова справа після померлого ОСОБА_5 заведена у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Хомутенко О.В.
       
За життя ОСОБА_5 склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_15 ..

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Стоєвої Г.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину на майно, що підлягає реєстрації, може бути видане на підставі правовстановлюючих документів.
Як свідчить роз?яснення нотаріуса від 12 червня 2019 року за № 151/02-14/2/2019 власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 є чоловік спадкодавця  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_6 за життя право на частку у спільній сумісній власності на вказаний житловий будинок не отримувала.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентує порядок видачі свідоцтва про право на спадщину та передбачає надання необхідних для цього документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно… та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. (Підпункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, в редакції Наказу Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016), а тому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом не може бути видане у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на її частку у праві спільної сумісної власності подружжя.
       
Відповідно до ст.22 КпШС про шлюб та сім`ю України (в редакції, яка діяла на час виникнення права власності на житловий будинок), встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.  Кожен зподружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вказане кореспондується із нормами ст. 125 Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 року, відповідно до якої майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належать обом членам подружжя на засадах спільної власності. За змістом цієї норми закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як положеннями Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 року (ст. 125), так і статті 22  Кодексу про шлюб і сім`ю України від 20 червня 1969 року, які діяли на час побудови спірного будинку та господарських споруд, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю.
Аналогічне правило закріплене в ч. 1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правила розподілу спільного майна подружжя визначені в ст.28 КпШС України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному сумісному майні. Аналогічні положення містить і ст.70 СК України.
Стаття 24 КпШС України визначає статус роздільного майна подружжя. Відповідно до ч. 1 цієї статті майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Матеріалами справи підтверджується, що спірний житловий будинок було побудовано в період шлюбу, право власності на нього зареєстровано у 1970 році в період дії КпШС України в редакції 1969 року, який набув чинності з 01 січня 1970 року. 
Право спільної сумісної власності презюмується.

Відповідачем не надано доказів того, що хтось із подружжя зробив вкладення у придбання майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було ождержано ним у дар під час шлюбу, у порядку спадкування, придбано за кошти, що належали до шлюбу одному з подружжя.
Отже, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте ними за час шлюбу, висновок суду про те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є обгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, вказані доводи не грунтуються на законодавстві, що регулює вказані правовідносини.

       Суд дійшов правильного висновку що спірний житловий будинок будинок перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останні проживали у вказаному будинку разом, а право ОСОБА_6 , як одного з подружжя на частину вказаного житлового будинку, який знаходиться у спільній сумісній власності, гарантоване законами України, які діяли на час виникнення вказаних правовідносин.

Правильним є висновок суду про те, що посилання відповідача на Постанову Ради Міністрів УРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та смт УРСР від 31.01.1966 року також не приймаються судом до уваги, так як вказані акти є підзаконними.

Суд повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права та вірно визначив частку позивачів у спадковому майні.

В межах доводів апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, відсутні.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК україни апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. 268, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 

Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуюча суддя                   Л. В. Суровицька

Судді                 Т. М. Авраменко

В. В. Черненко