ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2297/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою    Головного управління ДПС у Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 р. у справі № 340/2297/19
за позовом     ОСОБА_1 
до    Головного управління ДФС у Кіровоградській області    (правонаступник - Головне управління ДПС у Кіровоградській області)
про скасування податкової вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-99521-53 від 12.08.2019 р. в сумі 23   785,08 грн. та зобов`язання відповідача списати заборгованість в сумі 23   785,08 грн.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 01.06.2009 р. позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, але підприємницьку діяльність не здійснювала і на даний час припинила. З 01.02.1998 р. прийнята на роботу до Центральної міської лікарні м. Олександрії Кіровоградської області, яка на даний час є комунальним підприємством «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради. Позивач наголошує на тому, що реалізовує своє право на зайняття медичною діяльністю не як самозайнята особа, а як найманий працівник. Бухгалтерія лікарні щомісячно сплачує за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач зауважує, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності. Позивач вважає, що в розумінні зазначеного Закону є застрахованою особою і єдиний внесок за неї нараховує та сплачує роботодавець. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі № 340/2297/19 позовні вимоги задоволені частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 12 серпня 2019 року №Ф-99521-53 про сплату боргу (недоїмки) на суму 23    785,08 грн. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та /або не сплачена у строки,  встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа – підприємець та на дату формування вимоги не перебувала в стані припинення підприємницької діяльності. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на те, що суд цілком обґрунтовано і законно дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-99521-53 від 12.08.2019 року прийнята відповідачем не на підставі законів України та є необґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 р. у справі №340/2297/19 без змін.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 як фізична особа-підприємець та взята на облік як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12, 29, 39-40).
З огляду на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 12.09.2019 р. припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням (а.с.39-40).
В обліковій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 31.07.2019 р. у розмірі 23 785,08 грн. (а.с.30).
На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів начальником Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.08.2019    р. №Ф-99521-53 на суму єдиного соціального внеску – 23    785,08 грн. (а.с.8).
Окрім того, відповідно до записів 6-7 у трудовій книжці серії БТ ІІ №4705567, ОСОБА_1 з 01.08.1996 р. по час звернення до суду працює у Центральній міській лікарні м.    Олександрії Кіровоградської області, яка на даний час має назву Комунальне підприємство «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради (а.с.10-11).
Зі змісту довідки від 13.09.2019 р. №797 виданої Комунальним підприємством «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради встановлено, що станом на 01.09.2019 р. заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску по КП    «Центральна міська лікарня м. Олександрії» Олександрійської міської ради відсутня (а.с.18).
Не погодившись з вимогою Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області від 12.08.2019    р. №Ф-99521-53 про сплату боргу (недоїмки) на суму єдиного соціального внеску в розмірі 23   785,08 грн., позивач звернулась до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. 
Суд першої інстанції свої висновки аргументував тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-99521-53 від 12.08.2019 р., прийнята Головним управління ДФС у Кіровоградській області не на підставі законів України та є необґрунтованою, оскільки не враховано усіх обставин, які мали значення для її винесення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Згідно ч.5 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Згідно ч.2, 3, 8, 12 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують      нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього   Закону   нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності,      що      подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього   Закону   нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пп. 4 і 5 ч.1   ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць,      не      пізніше 28 числа      наступного місяця.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до ч.1   ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, незалежно від того, чи отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного      внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Пункт 4 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме для досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказані правові висновки, також, відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19. 
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та наведені приписи законодавства, у позивача був відсутній обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі мінімального страхового внеску, що свідчить про протиправність нарахування позивачу єдиного соціального внеску за вимогою від 12.08.2019    р. №Ф-99521-53 у розмірі 23 785,08 грн.
Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції,  яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322,   325, 329 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 р. у справі № 340/2297/19 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова в повному обсязі складена 22.06.2020р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов