ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2020 року           справа №200/13731/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В., Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника позивача - адвоката - Онищенко І.В., представника відповідача - Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 200/13731/19-а (головуючий суддя І інстанції - Зеленов А.С.), складену в повному обсязі 10 лютого 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення № 63/05-99-43-12/ НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку, - 

                                                   В С Т А Н О В И В :

27 листопада 2019 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області про:
визнання протиправним та скасування рішення № 63/05-99-43-12/ НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку;
-          поновлення реєстрації платника єдиного податку ІІ групи з 01 квітня 2015 року;
-          анулювання запису щодо виключення з Реєстру платників Єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1   (а.с. 4-5).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року позовні вимоги позивача залишено без розгляду на підставі п. 8 ч.1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з тим, що позивач звернулась з даним позовом поза межами строку звернення (а.с. 68-69).
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду. 
В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що рішення № 63/05-99-43-12/ НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року не оскаржувалось в адміністративному порядку, відтак, строк для звернення до суду із даним позовом обчислюється, виходячи з моменту його отримання (з відповіді Головного управління ДПС у Донецькій області від 07 жовтня 2019 року вих.№10658/10/05-99-33-06) та складає 1095 днів.
Вважає, що в податкових спорах застосовуються положення пункту 56.18 статті 56 ПК України, а тому строк позовної давності щодо оскарження рішення контролюючого органу становить 1095 днів із дня отримання такого рішення, якщо, позивач не скористалась своїм правом на досудове розв`язання спору шляхом застосування процедури адміністративного оскарження, посилаючись на судову практику Верховного Суду (а.с. 74-75).
Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання протиправним та скасування рішення №63/05-99-43-12/ НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку (а.с. 25), яке прийнято на підставі висновків акту документальної позапланової невиїзної перевірки від 11 вересня 2018 № 996/05-99-13-02/ НОМЕР_1  (а.с. 50-65).
Позивач зазначила, що копія спірного рішення надана з відповіддю на адвокатський запит від 26 вересня 2019 року листом від 07 грудня 2019 року №10658/10/05-99-33-06, копія самого запиту відсутня в матеріалах справи.
Листом (відповіддю) ГУ ДФС у Донецькій області від 09 січня 2019 року за вих.№1618/10/05-99-13-02-26,  на адвокатський запит від 26 грудня 2018 року позивачу надіслано низку документів, зокрема, акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 11 вересня 2018 № 996/05-99-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України в частині перевищення  платником 2 групи спрощеної системи оподаткування ФО-П ОСОБА_1 граничного обсягу доходу у  1 кварталі 2015 року - 1853060,73 грн. (а.с. 48)
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року позовні вимоги позивача залишено без розгляду на підставі  п. 8 ч.1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з ти, що позивач звернулась з даним позовом поза межами строку шестимісячного  строку звернення до суду (а.с. 68-69).
Приймаючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 22 вересня 2018 року спірне рішення направлялось позивачу листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.24), повернуто управлінню 22 жовтня 2018 року з відміткою «за закінченням строку», вказав, що спірне рішення вручено позивачу 22 жовтня 2018 року згідно до приписів статті 42 Податкового кодексу України, відтак, строк звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено.
Вищевказана ухвала є спірною при розгляді даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Отже, спірним у цій справі є питання застосування строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду. 
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.                     
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.
Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.                     
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.                    
Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.          
Так, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.          
Як уже зазначено, частина перша статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.          
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.                     
Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть  бути  оскаржені  в адміністративному або судовому  порядку.  Пунктом  56.18  статті 56 ПК України визначено,  що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.            
Отже, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас пунктом 56.19 статті 56 ПК України, за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу,  встановлено скорочений строк звернення до суду.
Так, відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Дослідження змісту аналізованих приписів статей ПК України та статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на те, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому є різні правові режими щодо оскарження податкових повідомлень-рішень і рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.
Законом України від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» (далі - Закон № 657-VII) були внесені зміни до абзацу першого пункту 56.18 статті 56 ПК України шляхом виключення в ньому положення про нарахування грошового зобов`язання та поширення застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного статтею 102 ПК України. Водночас до пункту 56.19 статті 56 ПК України аналогічні зміни не були внесені.          
Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про  анулювання реєстрації платника єдиного податку, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами ПК України не визначені, тобто не врегульовують спірне в цій справі питання. 
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України, а тому незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку становить 1095 днів.
Різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження.
Застосування скорочених строків звернення при використанні досудового порядку врегулювання спорів у податкових правовідносинах установлено законом, зумовлено легітимною метою оперативного забезпечення настання правової визначеності для особи - платника податків та у діяльності суб`єктів владних повноважень - контролюючих органів, що кореспондується із встановленим алгоритмом і строками адміністрування податків для забезпечення належного виконання конституційного податкового обов`язку і має пропорційний характер, оскільки скорочення строку звернення не впливає на реалізацію особою права на судовий захист у зв`язку з достатністю часу на підготовку й оформлення правової позиції, ознайомлення з позицією контролюючого органу, залучення за потреби правових і фінансових консультантів в межах процедури адміністративного оскарження, у той час, як скорочені строки забезпечують досягнення зазначеної мети й завдань функціонування податкової системи держави.                      
Більш скорочені строки звернення до суду у випадку попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язанні з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.                      
Конституційний Суд України рішенням від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1). 
Отже, із прийняттям чинної редакції КАС України та відмінним правовим регулюванням, визначеним частиною четвертою статті 122 КАС України, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:                     
а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;                     
б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення. 
До такого  правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №640/20468/18 від 11 жовтня 2019 року.
В даному випадку, позивач не скористалась досудовим порядком врегулювання спору (не оскаржила спірне рішення в адміністративному порядку) ,а суд першої інстанції не перевірив зазначене , відтак на неї розповсюджуються спеціальні (встановлені ПК України) строки оскарження рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку становить 1095 днів.
При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримала спірне рішення, однак, фактично такого отримання не відбулось (конверт був повернутий до податкового органу у зв`язку з закінченням його терміну зберігання на поштовому відділенні), позивач не була обізнана про його наявність. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції передчасно прийняв рішення про залишення позовних вимог без розгляду, відтак, її право на оскарження спірного рішення не може бути порушеним.
За приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду діяв передчасно, а, відтак, ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на положення ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 310, 320, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 200/13731/19-а- задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 200/13731/19-а скасувати, а справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 27 травня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, та продовжується на строк  дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.
         
Судді                                                                                      Т.Г.Арабей
                                                                                           І.В. Геращенко 
                                                                                          Л.В. Ястребова