УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3373/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В. 
Категорія 26 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін по справі в м. Житомирі цивільну справу №279/3373/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.11.2013 у розмірі 125911,79 грн. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги Банк мотивував тим, що ОСОБА_1  13 листопада 2013 року підписала заяву № б/н і отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 100 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник  підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір.
Відповідно до умов зазначеного договору позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, проте остання своєчасно не повертає кредитні кошти, не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобов`язань по кредитному договору.
Станом на 19 листопада 2019 року заборгованість складає 125911,79 грн., з яких: 99978,02 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 25933,77 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 99 978,02 грн. заборгованості за договором № б/н від 13.11.2013. Вирішено питання судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.
На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що Банком не доведено фактичне отримання відповідачем коштів в сумі 100000 грн., а розрахунок заборгованості не є належним доказом на підтвердження заявлених вимог. Окремо вказує, що суд необґрунтовано відхилив доводи щодо пропуску Банком строків позовної давності. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Судом встановлено, що 13.11.2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначена згода позичальника, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підписом у Анкеті-заяві відповідач також засвідчила, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані.
Згідно з наданим розрахунком, заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 листопада 2013 року станом на 19 листопада 2019 року становить 125911,79 грн., з яких: 99978,02 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 25933,77 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані позичальником кошти (заборгованість за тілом кредиту в сумі 99978,02 грн.) в добровільному порядку не були повернуті, тому вимога щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції, обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, тому вказані вимоги банку задоволенню не підлягають.
Рішення суду в частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитом не оскаржується, а тому не є предметом його перегляду в апеляційному порядку.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Встановивши, що позичальник неналежним чином виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
Суд врахував, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті. З огляду на положення ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що становить 99978,02 грн.
Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вказаним вимогам процесуального закону, відповідачкою не спростовано розмір заборгованості за спірним кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим банком.
З нього вбачається (а.с. 9 зворот), що 26.04.2018 року кредитний ліміт було встановлено на рівні 100262,62 грн., після чого відбувалося як використання відповідачкою вказаних кредитних коштів, так і їх погашення.
Станом на 19.11.2019 року у відповідачки перед Банком знову виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 99978,02 грн. (а.с. 11).
При цьому контррозрахунку заборгованості, проведеному стороною позивача, відповідачкою ОСОБА_1 суду не надано, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що Банком пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом є необґрунтованими, оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідач здійснила 19.11.2019 року, з позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося 16.12.2019 року, тобто в межах строків визначених ст. 257 ЦК України.
       За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. 
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді