ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №826/14035/17
адміністративне провадження №К/9901/57990/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "А-С-М" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018 ( суддя Кузьменко А.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 ( головуючий суддя Горяйнов А.М.,    судді: Кузьмишина О.М. та Коротких А.Ю.) у справі №826/14035/17 за позовом Приватного підприємства "А-С-М" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві     про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «А-С-М» (далі - позивач, ПП «А-С-М») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, Головне управління ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.08.2017 №65126151401, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 103715 грн. 00 коп., з яких 82972 грн 00 коп. - за основним платежем та 20743 грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято на підставі висновків, зроблених за результатами проведеного позапланового заходу, які не відповідають фактичним обставинам. Викладені в акті перевірки доводи контролюючого органу є надуманими та такими, що спростовуються наявною у позивача первинною документацію. Документи, оформлені за результатами господарських відносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнівест-Інвест» (далі - ТОВ «Юнівест-Інвест»), свідчать про реальність господарських операцій.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018, у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення у зв`язку з тим, що фактичне виконання договірних відносин між позивачем та його контрагентом не підтверджено належними первинними документами обов`язковість яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку. Суди дійшли висновку, що у розглядуваному випадку мало місце документальне оформлення господарської операції з реалізації товару за відсутності факту її реального здійснення. Водночас судами взято до уваги доводи відповідача щодо того, що засновник та керівник ТОВ «Юнівест-Інвест» ( ОСОБА_1 ) - контрагента позивача надала свідчення про свою непричетність до його  створення і діяльності.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018 та  постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018, прийняти нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, та неправильної правової оцінки обставин у справі. Як вказує позивач, господарські правовідносини між позивачем і контрагентом оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», належним чином підтверджуються відповідними первинними документами. Як наголошує позивач, порушення, допущені контрагентом у своїй діяльності, не можуть бути підставою для неможливості формування податкового кредиту.
У запереченні на касаційну скаргу відповідач зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими, винесеними з суворим дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання процесуальних норм, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві у період з 25.07.2017 по 31.07.2017, на підставі наказу від 20.07.2017 №6827 та направлення від 25.07.2017 №771/26-15-14-01-03, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Юнівест-Інвест» за листопад 2016 року, за результатами якої 04.08.2017 складено акт №324/26-15-14-01-03/35507915 (далі - акт перевірки).
Згідно висновку акту перевірки, позивачем порушено пункт 44.1 статті 44, пункти 198.3, 198.6 статті 198, пункт 201.1 статті 201 ПК України, у зв`язку з чим занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) за листопад 2016 року у розмірі 82 972,00 грн.
На підставі вказаного акту перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017 № 65126151401, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 103715 грн. 00 коп., з яких 82972 грн 00 коп. - за основним платежем та 20743 грн 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.
За результатами адміністративного (досудового) оскарження, податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017 №65126151401 залишено без змін, а скарга ПП «А-С-М» - без задоволення.
Не погоджуючись з правомірністю спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Згідно пункту  44.1  статті  44 ПК України  (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з підпунктом  14.1.181  пункту  14.1  статті  14 ПК України  податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту  198.1  статті  198 ПК України  право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт а).
Пункт  198.3  статті  198 ПК України  встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1  ст.193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
У відповідності до пункту  198.2  статті  198 ПК України  датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту  198.6  статті  198 ПК України  не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог  статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом  201.11  статті  201  цього  Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього  Кодексу.
Пунктом  200.1  статті  200 ПК України  передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт  200.2  статті  200 ПК України).
За визначенням  статті 1 Закону №996-XIV  (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої  статті 9 Закону №996-XIV  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як визначено підпунктом  14.1.36  пункту  14.1  статті  14 ПК України  господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
У відповідності до  статті 1 Закону №996-XIV  господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
У справі, яка розглядається, судами встановлено, що  на підтвердження фактичного здійснення господарської операції позивач надав видаткову накладну від 30.11.2016 № 21 та податкову накладну від 30.11.2016 № 114. Письмовий договір поставки між ПП «А-С-М» та ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» не укладався.
Відповідно до зазначених документів позивач придбав у ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» засоби для прання: пральний порошок, гель для прання та кондиціонер на загальну суму 497832 грн 00 коп.
Інших первинних документів на підтвердження придбання і використання у власній діяльності зазначеного товару позивач не надав.
При оцінці наданих позивачем документів, якими оформлені операції з придбання товару у TOB «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ», суди першої та апеляційної інстанцій взяли до уваги доводи відповідача щодо того, що підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 17.08.2017 № 65126151401 став висновок податкового органу про те, що ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» не мало можливості поставити позивачу засоби для прання. Такий висновок обґрунтований тим, що номенклатура товарів, які товариство придбавало у своїх контрагентів не відповідає товару, що був проданий ПП «А-С-М». Також Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві посилається на заяву директора ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» ОСОБА_1 від 13.03.2017. У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 не реєструвала ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» особисто та не уповноважувала на вчинення таких дій інших осіб. Хто здійснив реєстрацію товариства та здійснює господарську діяльність від імені товариства ОСОБА_1, згідно заяви від 13.03.2017, не відомо. Крім того, заявник повідомила, що протягом двох років не перебувала на території України.
Так, позовні вимоги ПП «А-С-М» про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 серпня 2017 року № 65126151401 ґрунтуються лише на копіях податкової і видаткової накладних, що підписані особою, яка заперечує свою причетність до здійснення ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» господарської діяльності та повідомила про перебування протягом останніх двох років за межами території України. За висновком акту перевірки від 04.08.2017 № 324/26-15-14-01-03/35507915 інші працівники у ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» відсутні.
Під час розгляду і вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій також враховано, що позивач не надав суду доказів прийняття товару на облік в ПП «А-С-М», передачі на склад чи фактичного використання у господарській діяльності та списання товарно-матеріальних цінностей.
Таким чином, факт придбання, транспортування, зберігання та подальше використання у власній господарській діяльності позивача товару придбаного у ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.
Верховний Суд зазначає, що наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.
Формальна наявність податкових накладних та видаткових накладних не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з придбання товарів (послуг)  за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої операції суб`єктами.
Зважаючи на зазначене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, про те, що подані Товариством первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами того, що керівник ТОВ «ЮНІВЕСТ-ІНВЕСТ» , контрагента позивача, заперечує свою причетність до створення і діяльності товариства, свідчить про безтоварність останніх, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього позивача, є правильним.
Суд касаційної інстанції погоджується з доводами позивача, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Однак, у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема, у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які спростовують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.
Також у постановах Верховного Суду України від 19.04.2016 (№21-4985а15), 05.03.2012 (№21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.
Судами першої та апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених позивачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені підприємством доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.
Оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення конкретних фактичних обставин справи, суди першої та апеляційної інстанцій цілком об`єктивно розцінили й дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову підприємства.
Доводи ж касаційної скарги наведеного не спростовують і зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи, що згідно положень  статті 341 КАС України  виходить за межі повноважень касаційного суду.
Згідно з частиною першою  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341 цього Кодексу  межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи відсутність підстав для висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень або ж порушення процесуальних норм, підстави для їх скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  355,  359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Приватного підприємства "А-С-М" залишити без задоволення. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 у справі №826/14035/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду