ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1274/18  Номер провадження 22-ц/814/677/20	Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І.В.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача   Дорош А. І.
Суддів:     Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі:  Ачкасовій О. Н. 
учасники справи:
представник позивача - Марченко О.А. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Полтавської області
на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року, ухвалене суддею Лизенко І. В., повний текст рішення складено  - 29 листопада 2019 року
у справі за позовом першого заступника прокурора Полтавської області Глушка Андрія Михайловича в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство», про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки, -
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року прокурор в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів Українизвернувся до суду з позовом до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_1 , у якому просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012 р., яким ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012 р. та витребувати у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,30 га з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, а також стягнути з відповідачів судовий збір.

Позовна заява обґрунтована тим, що в ході розслідування кримінального провадження №42017170000000368 від 26.10.2017 р. за ч. 1 ст. 364 КК України встановлено, що розпорядженням голови Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012 р. ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку і на виконання розпорядження видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012. Передача земельної ділянки у власність відбулася із порушенням норм земельного та лісового господарства, оскільки вказана земельна ділянка представлена лісами і відведена за рахунок земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», яке не надавало згоду на вилучення такої земельної ділянки, що передбачено статтею 141 ЗК України. Статтею 84 ЗК України встановлена пряма заборона передачі земельних ділянок лісового фонду із державної власності у приватну і лише в окремих випадках можуть передаватись у власність замкнені земельні ділянки, проте, спірна земельна ділянка такою не є, крім того, при набутті права власності відповідачами незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, що, виходячи з положень статей 20, 22 ЗК України, статті 57 ЛК України, на момент прийняття спірного розпорядження відносилося до компетенції Кабінету Міністрів України. Зазначене свідчить, що Решетилівська РДА вийшла за межі своїх повноважень, передавши у власність ОСОБА_1 земельну ділянку лісогосподарського призначення і її розпорядження є незаконним, що є підставою для скасування виданого відповідно до розпорядження державного акту та витребування у власність держави із незаконного володіння відповідача земельної ділянки.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року позов першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства та Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство», про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки - задоволено частково.
Витребувано у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,30 га з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населеного пункту), із незаконного володіння ОСОБА_1 .
У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю - відмовлено.
Стягнуто з Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_1 на користь Прокуратури Полтавської області судові витрати у рівних частках по 1375,65 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення і перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство». Вилучення для не- лісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, зміна її цільового призначення, а також передача у приватну власність такої ділянки не належало до повноважень Решетилівської районної державної адміністрації. Таким чином, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність держави з незаконного володіння ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням Решетилівська РДА процедури, визначеної земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Новосанжарське лісове господарство» та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення. У частині позовних вимог про визнання державного акту недійсним та визнання незаконним й скасування розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки такі вимоги не є необхідними для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та її витребування з чужого незаконного володіння. При цьому судом визнано, що ефективним способом захисту прав власника є витребування майна з чужого незаконного володіння, що є самостійною підставою, у тому числі для внесення змін щодо реєстрації права власності з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 листопада 2018 року (справа №183/1617/16).

В апеляційній скарзі Прокуратура Полтавської області просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012, яким ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, які знаходяться у постійному користуванні Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство». Решетилівська РДА розпорядилася даною земельною ділянкою з перевищенням повноважень. ОСОБА_1 , отримавши державний акт на право власності на спірну земельну ділянку та зареєструвавши його у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53240001002139, набув право власності на земельну ділянку площею 0,30 га, саме на підставі оспорюваних розпорядження та державного акту на право власності, тому витребування спірної земельної ділянки без визнання незаконним та скасування розпорядження Решетилівської РДА від 06.12.2012 року №962 та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, порушить його право власності, яке є чинним відповідно до норм Земельного кодексу України.
Таким чином, предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012, яким ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку, визнання недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012 р у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №53240001002139, виданий ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржено.
У відзиві на апеляційну скаргу  КМ України просить апеляційну скаргу задовольнити.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012 р. ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Демидівської сільської ради (т.1 а.с. 22).

Згідно розпорядження на підставі заяви ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію на земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, а у подальшому -проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (т.1 а.с. 23-33,34-59).

18.12.2012 р. ОСОБА_1 видано державний акт, серія ЯМ №951821, на земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (т.1 а.с. 60). 
Звертаючись до суду, прокурор зазначив, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення та на час прийняття оспорюваного рішення перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство».
За висновками №1918 судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 01.03.2018 р., проведеної Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса, межі земельної ділянки з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693 накладаються на межі земельної ділянки лісового фонду, яка зазначена в проекті роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, площа накладення - 0,3000 га (т.1 а.с. 70-87).
26.02.2018 Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф.М.С.Бокаріуса складено висновок №1913, яким встановлено, що земельна ділянка, яка передавалась ОСОБА_1 , відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення (т.1 а.с. 94-103). Висновок зроблено на підставі досліджених експертом копії проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, листа головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 10-16-0.2-317/2-18 від 22.01.2018 (т.1 а.с. 61), схеми співставлення меж земельних ділянок на території Демидівської сільської ради Решетилівського району (т.1 а.с. 68), листа Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства №04-32/75 від 23.01.2018 (т.1 а.с. 62), які також були досліджені під час розгляду справи і дають суду підстави вважати висновок від 26.02.2018 обґрунтованим.
Із повідомлення секретаріату Кабінету Міністрів України від 30.10.2018 р. встановлено, що ним не приймалися рішення щодо  передачі земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693 у власність   ОСОБА_1   (т.1 а.с. 110). 
Погодження на вилучення такої земельної ділянки із земель лісового масиву не надавалось ДП «Новосанжарське лісове господарство», в постійному користуванні якого перебувала земельна ділянка, що встановлено із повідомлення підприємства від 22.01.2018 р. (т.1 а.с. 63-65).
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначені вище докази свідчать, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка дійсно відносилася до земель лісогосподарського призначення і перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство».
Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення і у постійного землекористувача - ДП «Новосанжарське лісове господарство», у встановленому порядку повноважним органом не вилучалася, крім того, зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалася.
Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла, при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 Решетилівська РДА порушила процедуру, визначену земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Новосанжарське лісове господарство» та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.
Відповідачі не подавали заяви про застосування позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Решетилівської РДА №962 від 06.12.2012, яким ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що ефективним способом захисту прав власника є витребування майна із чужого незаконного володіння, що є самостійною підставою, у тому числі і у випадку внесення змін щодо реєстрації права власності, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.11.2018 р. (справа №183/1617/16). 
Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324280500:00:001:0693, зареєстрований 18.12.2012 р у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №53240001002139, виданий ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.11.2018 р. (справа №183/1617/16).
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, виходячи з наступного.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем одночасно заявлено як вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, яким відведена та передана у власність ОСОБА_1 спірна земельна ділянка, про визнання недійсним державного акту на право власності на цю земельну ділянку, так і вимога про витребування цієї земельної ділянки у власність держави з незаконного володіння ОСОБА_1 . 
Вбачається, що вимога про витребування земельної ділянки у власність держави з незаконного володіння ОСОБА_1 , яка є віндикаційним позовом, судом першої інстанції задоволена.
Згідно п.п. 141,142,144,146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі №183/1617/16 власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означає введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, про те, що судом першої інстанції у відповідності до вказаної норми враховані висновки Верховного Суду у вище зазначеній справі, фактичні обставини якої є подібними зі справою, яка є предметом апеляційного розгляду. 
Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до необхідності відступлення від вказаної правової позиції, проте, апеляційний суд не вбачає підстав для цього і позбавлений процесуальної можливості.
Доводи апеляційної скарги про те, що у рішенні суду містяться висновки, які суперечать один одному, зокрема, судом першої інстанції зазначено, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунально власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, то в цій частині слід зазначити, що видача державного акту на право власності на земельну ділянку є похідною дією від прийнятого рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність особі земельної ділянки, тобто є наслідком такого рішення, а державний акт засвідчує право приватної власності особи на земельну ділянку, проте, у даному випадку, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правильно розмежував способи захисту порушеного права та прийшов до правильного висновку, і це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що у даному випадку є правильним способом захисту порушеного права саме витребування земельної ділянки із незаконного володіння відповідача у власність держави. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі.
Як слідує із п. 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі №183/1617/16, у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, тому апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що повернення земельної ділянки без скасування права власності на неї, отриманого незаконно, не призведе до поновлення порушених інтересів держави, не заслуговують на увагу.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової палати  з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Прокуратури Полтавської області- залишити без задоволення.
  Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                         О. А. Лобов                        В. М. Триголов