ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3724/19                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 червня 2020 року                                                                                  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Мельничука В.П., Собківа Я.М.,
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солтекс V» до Київської митниці Держмитслужби, Головного державного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Кононенко Наталії Миколаївни про визнання протиправними дій та скасування рішення, за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Солтекс V» (далі - позивач, ТОВ «Солтекс V») звернулось у суд з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, Головного державного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Кононенко Наталії Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 14 січня 2019 року та визнання протиправною бездіяльності головного державного інспектора, яка полягала в неприйнятті в строк, відведений статтею 255 Митного кодексу України, рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією від 11 січня 2019 року. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду, Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження замінено неналежного відповідача - Київську митницю Державної фіскальної служби на його правонаступника - Київську митницю Держмитслужби (далі - відповідач 1, апелянт, Київська митниця).
В обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, зокрема те, що позивачем не надано можливості впевнитись в достовірності заявлених у декларації відомостей, а тому метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується. Також наголошує, що здійснення митного контролю, у тому числі контролю правильності визначення митної вартості товарів, є дискреційними повноваженнями митних органів. Митниця має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав для сумніву в митній оцінці товару, який переміщується через митний кордон. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах  митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. До того ж, обов`язок щодо письмового викладення підстав витребування додаткових документів виникає у митниці лише за письмового звернення декларанта. Окрім того, рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією від 11 січня 2019 року винесено без урахування термінів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, на письмове прохання суб`єкта зовнішньо-економічної діяльності. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що всім доводам, викладеним в апеляційній скарзі, судом першої інстанції дана належна правова оцінка, а рішення суду є законним та обґрунтованим. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що 01 серпня 2018 року між Ihya Tekstil Taєimacilik Gida San.Tic.Ltd.Єti. (далі  продавець), та ТОВ «Солтекс V» був укладений договір купівлі-продажу №003СТ/2018 (далі  договір), відповідно до якого продавець продає позивачу тканини й текстильні товари виробництва Турецької Республіки, а також інших країн.
Відповідно до положень договора продавець і позивач погодили, що найменування, вартість і кількість товара може змінюватися згідно з додатками до договора, які є невід`ємною його частиною, якщо інше не передбачено цим договором.
Товар відвантажується морським транспортом на умовах FOB м. Стамбул, Турецька Республіка (Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договора.
Сторони домовилися, що в ціну товара включаються також його вартість, упаковка й маркування, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договору.
Продавець і позивач погодили, що товар продається за ціною за умови, що він є стоковим, в 3,00 долари США за 1 (один) кг, якщо інша ціна не передбачена відповідним додатком до договора.
Оплата здійснюється позивачем шляхом внесення передоплати в розмірі 100% вартості товару, якщо інше не передбачено відповідним додатком до договора.
Оплата за товар буде проводитися шляхом оплати позивачем виставленого продавцем інвойса на товар.
19 грудня 2018 року продавець та позивач уклали додаток №8 до договора (далі  - додаток), відповідно до пункта 1 якого продавець продав позивачу тканину виробництва Турецької Республіки, а саме: а) трикотажне полотно (55% бавовна 40% поліестер та 5% лайкра, сток, 4-5 сорт), товарна позиція 6006 відповідно до діючої на момент укладання додатка Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі -  УКТ ЗЕД), завширшки 180-185 см, у кількості 19633 кг, за ціною 3,10 долара США за 1 кг (далі  - товар).
Загальна вартість товара згідно з пунктами 1-3 додатка та інвойса від 20 грудня 2018 склала 60862,30 доларів США, а його поставка відбувалася на умовах FOB м. Стамбул, Турецька Республіка (Incoterms 2010).
08 січня 2019 року ТОВ «Солтекс V» з метою переміщення товара через митний кордон України подав попередню митну декларацію.
Позивач здійснив перевезення товара (оплатив фрахт) з порту м. Стамбула, Турецька Республіка до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 31746,67 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-00000000079 від 09 січня 2019 року, складеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олимп А.С.».
10 січня 2019 року Одеська митниця ДФС провела митний огляд товара та склала акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажа, яким підтвердила те, що товар є стоковим та належить до 4-5 сорту тканини.
11 січня 2019 року ТОВ «Салтекс V» було подано до Київської митниці ДФС митну декларацію, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, митна вартість якого склала 1752332,90 грн. станом на 11 січня 2019 року.
Поставка товара відбувалася на умовах FOB м. Стамбул, Турецька Республіка і була визначена із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договора (контракта).
При поданні митної декларації позивач надав контролюючому органу фотокопії наступних документів:
1) договора купівлі-продажу від 01 серпня 2018 року №003СТ/2018;
2) додатка від 19 грудня 2018 року №8;
3) інвойса від 20 грудня 2018;
5) договора про транспортно-експедиційне обслуговування від 13 серпня 2018  року;
6) листа з ТОВ «Олимп А.С.» від 09 січня 2019 року.
11 січня 2019 року контролюючий орган надіслав до ТОВ «Солтекс V» через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями Запит (повідомлення) щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією, а саме:
1) транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі угоду на перевезення тощо;
2) за наявності  інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
3) виписки з бухгалтерської документації;
4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
5) копії митної декларації країни відправлення;
6) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідь на запит 12 січня 2019 року позивачем надано додаткові документи, які контролюючий орган отримав о 11 год. 38 хв.
Так, позивач надав Київській митниці ДФС наступні документи та інформацію:
1) щодо транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі угоди на перевезення -  позивач звернув увагу відповідача 1, що вже надавав відповідну угоду на перевезення (договір про транспортно-експедиційне-експедиційне обслуговування від 13 серпня 2018року). Додатково позивач надав фотокопію акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26 грудня 2018 року;
2, 3) щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (за наявності)  - позивач звернув увагу відповідача 1, що у нього відсутні будь-які інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару, адже сам товар ще не брався на бухгалтерській облік позивача, так як знаходився в зоні митного контролю відповідача 1, не випущений у вільний обіг та неоплачений;
4) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару  - позивач надав відповідачу 1 для ознайомлення на 2 аркушах фотокопію листа продавця від 11 січня 2019 року та його перекладу з англійської на українську мову. Позивач також звернув увагу контролюючого органу, що в листі продавця є актуальний прайс-лист продавця станом на дату підписання додатка, а також міститься підтвердження продавця, що товар є стоковим та належить до 4-5 сорту тканин;
5) щодо копії митної декларації країни відправлення - позивач повідомив, що витребовуваний документ у нього відсутній;
6) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини -  позивач повідомив, що витребовувані документи у нього відсутні.
14 січня 2019 року відповідачем 1 прийнято рішення про коригування митної вартості, згідно з яким контролюючий орган застосував резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ).
На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Головний державний інспектор Київської митниці ДФС Кононенко Н.М. видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, 14 січня 2019 року позивач подав нову тимчасову митну декларацію та відповідно до рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2019 року сплатив фінансову гарантію для забезпечення сплати митних платежів у розмірі 96951,00.
14 лютого 2019 року з урахуванням рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2019 року позивач подав додаткову митну декларацію.
02 квітня 2019 року позивач, не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, надав контролюючому органу листа, в якому для підтвердження заявленої митної вартості товарів у гривневому еквіваленті станом на 11 січня 2019 року в розмірі 1752332,90 грн., надав контролюючому органу наступні документи та інформацію:
1) щодо транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, в тому числі угоду на перевезення, тощо  - позивач повідомив відповідача 1, що він вже надавав останньому відповідну угоду на перевезення та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг);
2) щодо каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листів) виробника товара  - позивач повідомив відповідачу 1, що він вже надавав останньому листа продавця та його перекладу з англійської на українську мову;
3) щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товара або сировини  - позивач звернув увагу контролюючого органу, що у нього відсутній будь-який висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
4) щодо банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товара,  позивач додатково надав контролюючому органу для ознайомлення на 3 аркушах фотокопії наступних документів  бухгалтерського обліку ТОВ «Солтекс-V» щодо товара: прибуткової накладної від 14 січня 2019 року, складеної між ТОВ «Солтекс-V» та ТОВ «Текссол-С» та податкової накладної №1 від 14 січня 2019 року, складеної ТОВ «Солтекс-V».
Не погоджуючись із рішенням Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14 січня 2019 року та бездіяльністю головного державного інспектора Київської митниці ДФС Кононенко Н.М., яка полягала в неприйнятті в строк, відведений  статтею 255 Митного кодексу України  рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією від 11 січня 2019 року, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларант подав всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які ідентифікували товар, що ввозився на митну територію України, та містили повні й достовірні дані, що підтверджували задекларовану за основним методом (за ціною договору) митну вартість. Згідно з висновком суду ненадання декларантом запитуваних відповідачем 1 документів, за відсутності з боку останнього належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товара за основним методом, не є підставою для застосування іншого методу визначення митної вартості та коригування митної вартості. 
Колегія суддів з такими висновку суду погоджується.
Порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України встановлює та регулює Митний кодекс України (далі - МК України).
Відповідно до частини 1 статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (статті 257МК України).
Частиною 7 статті 257 МК України  передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього  Кодексу  та інших законодавчих актів.
Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.
Статтями 49 та 50 МК України  визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Згідно із частиною 2 статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною 10 статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно зі  статтею 51 МК України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Відповідно до  статті 52 МК України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до  статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58цього Кодексу.
Названою правовою нормою  передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до пункта 1 частини 4 статті 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини 5 цієї правової норми).
Цією ж правовою нормою визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, орган доходів і зборів наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до положень  статті 52 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї правової норми наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено у цій нормі.
Відповідно до частини 1 статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З врахуванням положень наведених норм органи доходів і зборів, здійснюючи контроль за правильністю обчислення декларантом митної вартості товару, мають право витребувати додаткові документи не у всіх випадках, а лише в тих, які передбачені частиною 3 статті 54 МК України. Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності підстав для обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей про митну вартість товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товара.
Водночас, повноваження митниці витребувати додаткові документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, обмежене документами, які є необхідними для усунення обґрунтованого сумніву щодо правильності заявленої декларантом митної вартості товару. Ненадання декларантом витребуваних митницею документів може бути підставою для визначення митної вартості за іншим, ніж обрав декларант, методом лише тоді, коли подані документи не підтверджують усі складові задекларованої митної вартості та/або є суперечливими чи такими, що у своїй сукупності не спростовують обґрунтований сумнів у достовірності наданої заявником інформації.
Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини 1- 3 статті 57 МК України).
Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що  метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як убачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу 1 документи відповідно до частини 2 статті 53 МК України, які підтверджували всі складові задекларованої митної вартості товара, не мали розбіжностей та/або явних ознак підробки.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що надані позивачем документи, за відсутності обґрунтованих доводів з боку відповідача 1 про зворотне, підтверджують задекларовану митну вартість за ціною договора.
В судовому процесі відповідач 1 не навів доводів, які саме складові задекларованої митної вартості товара залишилися непідтвердженими, та не довів, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані про ці складові та які саме документи декларант повинен був надати для встановлення показників задекларованої митної вартості. Крім того, документи, щодо яких є посилання в рішенні про коригування митної вартості, не входять до переліка документів, встановленого частиною 2 статті 53 МК, а відтак не є обов`язковими для пред`явлення разом з митною декларацією.
Твердження відповідача 1 про те, що рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією від 11 січня 2019 року винесено без урахування термінів, передбачених статтями 255, 256 Митного кодексу України, на письмове прохання суб`єкта зовнішньо-економічної діяльності, є також безпідставним, оскільки лист позивача від 11 січня 2019 року не містить такого клопотання.
Ураховуючи критерії, закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, яким має відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено їх дотримання під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Відповідно до  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.    Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної    скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 В.П. Мельничук

                                                                                          Я.М. Собків