ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 травня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/1546/19
Головуючий у першій інстанції - Овчарик В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/754/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
       суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації, Державна казначейська служба України
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди (суддя Овчарик В.М.), ухвалене у м.Ічня, повний текст рішення складено 10 березня 2020 року,             
                                   В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 53 000 грн шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позов мотивовано тим, що постановою Ічнянського районного суду від 12 липня 2013 року визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА щодо не нарахування та невиплати позивачці щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, віднесеній до 2-ї категорії постраждалих від аварії на ЧАЕС, в розмірі не меншому ніж це передбачено Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано нарахувати та виплатити позивачці щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, за виключенням вже виплачених сум у вказаний період. 19 січня 2013 року видано виконавчий лист у вказаній справі, який ОСОБА_1 направила на виконання до Державної казначейської служби України. Позивачка вказувала, що судове рішення виконано 24 лютого 2017 року, отже тривалість судового і виконавчого проваджень становить понад 3 роки. За доводами ОСОБА_1 , у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, яким вона захистила свої законні права та інтереси, позивачці спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданням, руйнуванні життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почуття розпачу у зв`язку з довготривалим виконанням судових рішень, зверненням до суду за захистом порушених прав, душевними стражданнями. Своєчасна виплата всіх належних сум дала б можливість своєчасно і повно пролікуватися, отримувати санаторно-курортне лікування, належне харчування.
Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивачка є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії, остання внаслідок тривалого невиконання рішення суду зазнала моральної шкоди у вигляді душевних страждань, руйнування життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почутті розпачу у зв`язку з довготривалим виконанням судового рішення, необхідності звернення до суду за захистом порушених прав, а тому виходячи з глибини таких страждань, із засад розумності та виваженості, суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивачки 15 000 грн. При цьому судом також враховано значну кількість справ, поданих ОСОБА_1 до Держказначейства України про стягнення моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеної до стягнення суми відшкодування моральної шкоди і стягнути на її користь 53 000 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що тривалість судового і виконавчого проваджень по виконанню постанови Ічнянського районного суду від 12 липня 2013 року становить понад 3 роки і 4 місяці, що завдало позивачці моральної шкоди. Також ОСОБА_1 вказує, що Європейський суд з прав людини, розглядаючи її заяви, в жодному із рішень не вказав, що це друга, третя або четверта заява і у зв`язку з цим потрібно зменшувати суму справедливої сатисфакції з 2 тис.євро до 500 євро.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2013 року (залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2013 року) у справі №733/1321/13-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації (далі - УПСЗН Ічнянської РДА) щодо не нарахування та невиплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , як особі віднесеній до 2-ї категорії постраждалих від аварії на ЧАЕС, в розмірі не меншому ніж це передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобов`язано УПСЗН Ічнянської РДА нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік ОСОБА_1 , як особі, віднесеній до 2-ї категорії постраждалих на ЧАЕС, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, за виключенням вже виплачених сум у вказаний період (а.с.11, 12).
19 листопада 2013 року у вказаній справі видано виконавчий лист (а.с.13).
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №733/1321/13-а, виданого 19 листопада 2013 року (а.с.14).
Ухвалою Ічнянського районного суду від 11 січня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_1 ; змінено спосіб виконання судового рішення Ічнянського районного суду за виконавчим листом №2-а/733/55/13, виданого 19 листопада 2013 року; стягнуто з УПСЗН Ічнянської РДА на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 3 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, за виключенням вже виплачених сум у вказаний період в сумі 3366 грн (а.с.15-16).
20 січня 2014 року ОСОБА_1 подала до Управління Державної казначейської служби України в Ічнянському районі заяву про виконання постанови Ічнянського районного суду по справі №2-а/733/55/13 від 12 липня 2013 року (а.с.17).
Згідно з листом Державної казначейської служби України від 18 грудня 2018 року постанову Ічнянського районного суду по справі №733/1321/13-а від 12 липня 2013 року про стягнення коштів з УПСЗН Ічнянської РДА у розмірі 3366 грн виконано 24 лютого 2017 року, при цьому Казначейством нараховано компенсацію за прострочення виконання рішення суду в розмірі 287,45 грн (а.с.36, 37).
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
ОСОБА_1 як на підставу для стягнення на її користь моральної шкоди посилалася на те, що вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи та у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, яким вона захистила свої законні права та інтереси, їй спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почуття розпачу у зв`язку з довготривалим виконанням судових рішень, зверненням до суду за захистом порушених прав, душевними стражданнями. Своєчасна виплата всіх належних сум дала б можливість своєчасно і повно пролікуватися, отримувати санаторно-курортне лікування, належне харчування.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням вимог розумності та справедливості і підстав для його збільшення не вбачає.
Посилання ОСОБА_1 на рішення Європейського Суду з прав людини, якими визначено більшу компенсацію моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, сума моральної шкоди в кожному конкретному випадку є оціночною з урахуванням обставин справи. 
Також колегія суддів апеляційного суду враховує, що у своєму рішенні STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Врахування судом першої інстанції значної кількості справ, поданих позивачкою до Держказначейства про стягнення моральної шкоди, не впливає на правильність висновку суду щодо визначення розміру моральної шкоди у 15 000 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                               Судді: