ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/149/20 Справа № 201/279/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_1 , про визнання батьківства і внесення змін в актовий запис, - 

ВСТАНОВИЛА:

11 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , а біологічним батьком є позивач. З моменту народження доньки позивач намагався брати участь у вихованні дитини, утримував дитину, але матір дитини всіляко перешкоджає у цьому, свідоцтва про народження дитини не надає. У зв`язку із цим у вересні 2017 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні і спілкуванні. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2017 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано з Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області завірену належним чином копію актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 . Під час ознайомлення із матеріалами справи 20 грудня 2017 року представником позивача було виявлено, що в актовому записі про народження дитини в графі «відомості про батька» зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, підставою для запису відомостей про батька є актовий запис про шлюб №06 від 07 червня 1997 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Розилюксембурзької сільської ради Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Проте, позивач вважає себе біологічним батьком дитини ОСОБА_5 та надає звіт ДНК тесту на батьківство. Увесь час до моменту ознайомлення представника позивача із матеріалами справи, позивач вважав, що саме він записаний як батько ОСОБА_6 . Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати його батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внести зміни до актового запису про народження №159 від 03.02.2010 року; виключити відомості про ОСОБА_3 з актового запису про народження від 03 лютого 2010 року за №159; Соборному районному у м. Дніпрі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 від 03 лютого 2010 року №159, а саме батьком дитини записати в графі прізвище - ОСОБА_8 , в графі ім`я - ОСОБА_9 ; змінити прізвище дитини зі ОСОБА_10 на ОСОБА_8 ; по батькові дитини виключити (а.с. 73-77 т.1).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково, визнано ОСОБА_2 , громадянина Великобританії, ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт тип Р код країни НОМЕР_1 , виданий Ідентифікаційною та паспортною службою Великобританії 07 березня 2012 року, батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено виключити з актового запису про народження ОСОБА_7 , вчиненого Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 03 лютого 2010 року за №159, відомості про ОСОБА_3 як батька дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 від 03 лютого 2010 року №159, вказавши батьком дитини громадянина ОСОБА_11 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по батькові дитини виключити. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2114,40 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином Великобританії, що підтверджується копією його паспорту тип Р, код країни НОМЕР_1 , виданого Ідентифікаційною та паспортною службою Великобританії 07 березня 2012 року, переклад на українську мову якого посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. за реєстровим номер 12115 (а.с. 9-10 т.1). 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 03.02.2010 року, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 03.02.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №159 (а.с. 168 т.1). 
Батьками, згідно вказаного вище свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 03.02.2010 року, зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 168 т.1). 
Також встановлено, що Жовтневим (Соборним) відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ було складено актовий запис №159 від 03.02.2019 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , за змістом якого батьками дитини ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 24 т.1). 
Згідно змісту вказаного вище актового запису про народження №159 від 03.02.2019 року, підставою запису відомостей про батька дитини зазначений актовий запис про шлюб №06 від 07 червня 1997 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Розилюксембурзької сільської ради Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 24 т.1).  
Відповідно до висновку експерта №880, складеного експертом Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи "Дніпропетровської обласної ради" 13.11.2019 року, вірогідність того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ) дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (а.с. 18-20 т.2). 
Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26 вересня 2019 року мати дитини ОСОБА_1 визнала факт, що біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач - ОСОБА_2 ; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання, а також письмовою заявою ОСОБА_1 від 26.09.2019 року на аркуші справи 6 у томі 2. 
За положеннями ч.ч. 1, 2 статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч. 3 ст. 128 СК України). 
Згідно ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ) дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вірогідність чого складає 99,99999%, і це визнається матір`ю дитини - ОСОБА_1 , колегія приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та наявність підстав для визнання позивача батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; виключення з актового запису про народження ОСОБА_6 від 03 лютого 2010 року за №159, відомостей про ОСОБА_3 , як батька дитини, та внесення змін до вказаного актового запису про народження, вказавши батьком дитини громадянина ОСОБА_11 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а по батькові дитини виключити. 
Зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 зводиться до твердження про застосування позовної давності та саме з підстав порушення позовної давності апелянт просить відмовити у задоволенні позову. 
Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). 
Частиною 5 статті 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 
Відповідно до ч. 2 ст. 129 Сімейного кодексу України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. 
Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, колегія приходить до висновку про наявність підстав для визнання поважними причин пропущення позивачем позовної давності, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що позивач знав про вагітність ОСОБА_1 , а також про народження спільної дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується його усними поясненнями в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 28.01.2020 року. 
Крім того, встановлено, що позивач цікавився своєю донькою ОСОБА_13 з часу її народження, систематично спілкувався з матір`ю дитини засобами зв`язку; надавав допомогу матеріального характеру шляхом здійснення грошових переказів на ім`я матері дитини, пересилав поштоюподарунки та одяг для дитини (5-6 разів), що також визнано ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 28.01.2020 року. 
Також, ОСОБА_2 особисто зустрічався з донькою ОСОБА_13 під час перебування в Україні, що визнається ОСОБА_1 та підтверджується, зокрема, копією паспорту позивача з відмітками про прибуття до України (а.с. 48-51 т.1). 
Колегія приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що він не був ознайомлений зі змістом свідоцтва про народження ОСОБА_6 , з часу вагітності ОСОБА_1 був обізнаний про своє батьківство, вважає Єву своєю дочкою; бажає активно приймати участь у її вихованні та утриманні, однак з 2016-2017 р.р. ОСОБА_1 почала вчиняти дії щодо обмеження його, позивача, зустрічей з дочкою ОСОБА_13 , що стало причиною звернення 07.09.2017 року ОСОБА_2 з позовом (цивільна справа №201/12739/17) до ОСОБА_1 , третя особа Управління-служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні. 
Після ознайомлення 20.12.2017 року представника позивача з матеріалами вказаної вище цивільної справи №201/12739/17, в якій судом було витребувано копію актового запису про народження, позивачу стало достеменно відомо, що батьком ОСОБА_5 вказаний ОСОБА_3 (а.с. 23 т.1). 
Крім того, встановлено, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідувала разом з матір`ю  ОСОБА_11 два рази тривалістю кожний близько тижня у 2016-2017 роках; ОСОБА_1 та ОСОБА_15 зустрічались із позивачем; ОСОБА_15 , за погодженням зі ОСОБА_1 , знайомилась з бабусею - матір"ю позивача; викладене підтверджується поясненнями ОСОБА_2 та визнано ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 28.01.2020 року, а також підтверджується фототаблицею на аркушах справи 110-144 у томі 1. 
Колегія приймає до уваги пояснення відповідача, який не заперечує, що біологічним батьком ОСОБА_6 є саме позивач, але зазначив, що не визнає позов через побоювання за психологічний спокій дівчинки; однак, будь-яких доказів щодо можливого негативного впливу на дитину з боку позивача - суду не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено.
19 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «М. Т. проти України» («M.T. v. Ukraine», заява № 950/17) щодо порушення у цій справі Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ вказав, що у цій справі проблема стосується не дій держави, а неналежності захисту національними судами приватного життя позивача у спорі між приватними особами (§ 23 Рішення). Суди визнали, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання батьківства поза межами встановленого законодавством строку, та згідно з нормами законодавства мали повноваження поновити цей строк за наявності вагомих підстав. У Рішенні ЄСПЛ на підставі його практики вказав, що у таких справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 Рішення). 
ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (див. рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany», заява № 23338/09), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany», заява № 45071/09, § 74)). Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи (див. рішення ЄСПЛ від 18 травня 2006 року у справі «Ружанські проти Польщі» («Rozanski v. Poland», заява № 55339/00, § 78). На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (див. рішення ЄСПЛ від 12 лютого 2013 року у справі «Кріштіан Барнабас Тот проти Угорщини» («Krasztian Barnabas Tot v. Hungary», заява № 48494/06, § 33-38)) (§ 24 Рішення). 
ЄСПЛ констатував необхідність, при розгляді справ даної категорії, враховувати фактичні стосунки дитини з ймовірним біологічним батьком, законним батьком і вітчимом, а також вирішувати питання про відповідність найкращим інтересам дитини поновлення позивачеві позовної давності та розгляду позову; забезпечити баланс між інтересами дитини та батька щодо встановлення його батьківства (§ 25-26 Рішення).
З огляду на зміст наведеної вище практики ЄСПЛ та встановлені факти; враховуючи,  що  позивач є біологічним батьком ОСОБА_6 , приймає участь у її утриманні, вчинив дії спрямовані на налагодження батьківських відносин з дитиною; встановивши, що  ОСОБА_2 є громадянином Великобританії та перебуває на значній відстані від місця проживання доньки (в Україні), що ускладнює спілкування; виходячи з найкращих інтересів дитини, які узгоджуються з прагненням позивача приймати активну участь в утриманні, вихованні дівчинки, в набутті ОСОБА_13 освіти, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для визнання поважними причин порушення позивачем позовної давності у даній справі. 
Такий висновок апеляційного суду відповідає правовій позиція, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №753/10895/15-ц (провадження №14-233звц19).
Твердження місцевого суду, що позивачем річний строк позовної давності не порушений - є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами, що, однак, не призвело до неправильного вирішення цивільної справи по суті; рішення місцевого суду відповідає інтересам дитини, є справедливим. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді