ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2020 року

м.Харків

справа № 638/4707/19

провадження № 22-ц/818/1715/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Рибальченко Л.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 06 грудня 2019 року), -
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 1011 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 81,58 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вирішити питання щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що дії Комунального підприємства «Харківводоканал» по відключенню водопостачання в квартирі без її відома спричинили їй моральну шкоду. Позивачка зазначає, що вона є інвалідом, будь-які хвилювання призводять до загострення хвороби та погіршення стану її здоров`я. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.
В апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Харківводоканал» просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про стягнення з відповідача 1011 грн. В іншій частині вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказувало, що матеріали справи не містять належних доказів відключення та підключення ОСОБА_1 від централізованої системи водопостачання; відсутні також докази того, що позивачкою було сплачено штраф. 
Комунальне підприємство «Харківводоканал» надало відзив на апеляційну скаргу позивачки, просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки позивачкою не доведено протиправності діяння відповідача та причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача. Інвалідом 3 групи позивачка є з 2008 року. Додані ОСОБА_1 документи не підтверджують того, що вона зверталася до лікарні саме у зв`язку з протиправними діями Комунального підприємства «Харківводоканал».
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Харківводоканал» задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення з КП «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 1011 грн., що є сумою штрафу за відключення та підключення каналізації до квартири позивачки. При цьому належних доказів на підтвердження заподіяння діями відповідача позивачці моральної шкоди ОСОБА_1 суду не надано.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водовідведення та водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .
У грудні 2014 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість з центрального водопостачання та водовідведення у сумі 3889,47 грн. за період з 01 січня 1999 року по 28 лютого 2014 року (а.с.8).
Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги центрального водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року у розмірі 1464,22 грн. В іншій частині позову КП «Харківводоканал» було відмовлено через застосування строків позовної давності (а.с.7).
Сторони не заперечують, що через наявність заборгованості за послуги центрального водопостачання та водовідведення квартиру позивачки було відключено від центрального водовідведення. 
Згідно калькуляції вартості робіт по відключенню абонента від системи водовідведення, вартість таких робіт складає 561 грн. (а.с.92), а вартість робіт по підключенню абонента до системи водовідведення складає 450 грн. (а.с.93).
Вказані роботи КП «Харківводоканал» на загальну суму 1011 грн. оплачені позивачкою згідно квитанцій від 17.01.2018 року (а.с.6).
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що КП «Харківводоканал» було встановлено в її квартирі заглушки та відключено водопостачання у її квартирі без її відома не заходячи в квартиру. Після чого, її змусили сплатити штраф за відключення та підключення каналізації, а також укласти договір про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального водопостачання та водовідведення на суму 4622,02 грн. Між тим, відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2015 року з неї солідарно з ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» було стягнуто 1464,22 грн. заборгованості за послуги центрального водопостачання та водовідведення, в іншій частині КП «Харківводоканал» було відмовлено через застосування строків позовної давності. Незважаючи на вказане рішення суду, відповідач в суму за договором про реструктуризацію заборгованості за послуги центрального водопостачання та водовідведення було включено суму щодо періоду до якого судом застосовано строки позовної давності, який вона вимушена була підписати. Позивачка зазначає, що вказаний договір про реструктуризацію заборгованості підписаний нею в результаті примусу. Крім того зазначає, що їй регулярно телефонували з КП «Харківводоканал» з вимогою сплатити заборгованість за послуги центрального водопостачання та водовідведення. Вказана обставина її засмучувала в результаті чого вона хворіла. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем порушені її права як споживача комунальних послуг та просила суд стягнути з відповідача на її користь несплачену суму за договором у розмірі 3412,02 грн., 1111 грн. штрафу сплаченого за відключення та підключення каналізації, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців.
Матеріали справи свідчать про те, що спірними є правовідносини з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, пов`язаної з незаконним відключення квартири позивачки від системи водопостачання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово- комунальні послуги».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. 
Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. 
Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Цими Правилами також встановлені права та обов`язки виконавця послуг, яким у даному випадку є КП «Харківводоканал».
Так, згідно з пунктом 32 Правил виконавець має право: 1) у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; 2) вносити за погодженням із споживачем у договір зміни, що впливають на розмір плати за послуги; 3) вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку.
Відповідно до пункту 33 Правил виконавець зобов`язаний: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) протягом доби.
Матеріали справи свідчать про те, що через наявність заборгованості позивачки з централізованого водопостачання та водовідведення, її квартиру АДРЕСА_2 , було відключено від системи водопостачання.
Частиною третьою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за окремими винятками, до числа яких не віднесено наявність у споживачів заборгованості за надані послуги.
Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення.
Отже, ні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено право виконавця послуг припинити водопостачання у разі несвоєчасної оплати споживачем наданих йому послуг.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 17.10.2018 р. у справі № 643/11570/15-ц.
Висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача по відключенню квартири позивачки від центральної міської каналізації є неправомірними, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
При цьому згідно калькуляції вартості робіт по відключенню абонента від системи водовідведення, вартість таких робіт складає 561 грн. (а.с.92), а вартість робіт по підключенню абонента до системи водовідведення складає 450 грн. (а.с.93).
Вказані роботи КП «Харківводоканал» на загальну суму 1011 грн. оплачені позивачкою згідно квитанцій від 17.01.2018 року (а.с.6).
Приписами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі
Враховуючи те, що ОСОБА_1 сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1011 грн. за послуги по відключенню та підключенню водовідведення, які не передбачені законодавством, тобто є протиправними, вказані витрати по своєї суті є матеріальною шкодою, завданою позивачеві, які підлягає відшкодуванню.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Саме по собі задоволення вимог споживача не є підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.
Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , - не спростовують висновків суду першої інстанції.
Крім того посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять належних доказів відключення та підключення ОСОБА_1 від централізованої системи водопостачання, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с.92-93).
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з тим матеріали справи містять клопотання відповідача про повернення надмірно сплаченої суми судового збору (а.с. 195).
За подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 1152,60 грн.
При цьому згідно ухвали Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року сплаті підлягав судовий збір у розмірі 122,37 грн. (а.с.173-174).
Таким чином при подачі апеляційної скарги КП «Харківводоканал» було надмірно сплачено 1030,23 грн. судового збору (1152,60 грн. - 122,37 грн.).
Згідно п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається особі, яка її сплатила за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
За таких обставин, судова колегія вважає, що наявні підстави для повернення відповідачу з Державного бюджету України судового збору у розмірі 1030,23 грн., який надмірно сплачений відповідачем при поданні апеляційної скарги за платіжним дорученням №28531 від 22 січня 2020 року.
Згідно ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Порядок повернення судового збору врегульовано наказом Мінфіну «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» від 03.09.2013 № 787.
Пунктом 5 вказаного Порядку зокрема передбачено, що повернення судового збору (крім помилково зарахованого) здійснюється за ухвалою суду, яка набрала законної сили, оригінал або належним чином засвідчена копія якої подається платником до органу Казначейства разом із його заявою про повернення сплаченого судового збору та оригіналом або копією (у тому числі електронною копією) розрахункового документа, що підтверджує його сплату (у разі якщо його оригінал знаходиться в матеріалах справи).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Харківводоканал» - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2019 року - залишити без змін.
Повернути Комунальному підприємству «Харківводоканал» надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1030,23 грн. за платіжним дорученням №28531 від 22 січня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук