ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року	Львів	Справа № 260/1211/19 пров. № А/857/1313/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Кузьмича С.М., Матковської З.М.,
з участю секретаря судового засідання          Омеляновської Л.В.,
представника відповідача                              Станкович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 260/1211/19 за адміністративним позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради до Західного офісу Державної аудиторської служби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування висновку (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Рейті С.І., в м.Ужгород Закарпатської області 27.11.2019 року, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:
          
          Департамент міського господарства Ужгородської міської ради (надалі також – Департамент, позивач) звернувся до суду з позовом до Західного офісу Державної аудиторської служби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (надалі також – Управління, відповідач), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд визнати протиправним та скасувати висновок від 14.08.2019 року про результат моніторингу закупівлі № UA-2019-06-19-000465-а «Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгород», який проводився Західним офісом Держаудитслужби Управління західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області відповідно до наказу від 05.08.2019 року № 31 «Про початок моніторингу закупівель», а також визнати протиправною та скасувати вимогу про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, пред`явлену Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області у висновку від 14.08.2019 року про результат моніторингу закупівлі № UA-2019-06-19-000465-а «Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгород».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає його незаконним та таким, що прийнято з порушенням вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовільнити позов повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що тендерна документація не мала містити вимогу щодо надання учасниками інформації в довільній формі про відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції, визначених у пунктах 2, 3, 8 та 9 частини першої статті 17 Закону України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (надалі також – Закон № 922-VIII). При цьому висновок Управління вимагає наявності такої вимоги у тендерній документації.
Окрім цього вважає, що оспорюваний висновок є актом індивідуальної дії, який не відповідає частині сьомій статті 7-1 Закону № 922-VIII та пунктам 1, 3 частини другої статті 2 КАС України, відтак є протиправним та підлягає скасуванню. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Позивач, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, явку представника у судове засідання не забезпечив.
Відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Управління Західного офісу Держаудитслужби у Закарпатській області від 05.08.2019 року № 31 «Про початок моніторингу закупівель» Управлінням проведено моніторинг по предмету закупівлі: Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгороді.
Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Закарпатській області за результатами моніторингу складено, підписано та 14.08.2019 року оприлюднено на офіційному веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель «Prozorro» (https://prozorro.gov.ua/) висновок про результати моніторингу закупівлі Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (UA-2019-06-19-000465-а) по об`єкту «Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгород» (ДК 021:2015:45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь).
За підсумками моніторингу закупівлі встановлено, що тендерна документація замовника не містить вимоги щодо надання учасниками інформації в довільній формі про відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції, визначених у пунктах 2, 3, 8, 9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII.
За результатами аналізу питання щодо відповідності вимог тендерної документації вимогам Закону встановлено порушення норм частини третьої статті 17 та пункту 2 частини другої статті 22 Закону № 922-VIII 
За наслідками аналізу питань дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель щодо визначення предмета закупівлі, відображення закупівлі у річному плані, оприлюднення інформації про закупівлю, правильності заповнення форм документів, затверджених Уповноваженим органом, своєчасності укладання договору про закупівлю та його оприлюднення, відповідності умов договору умовам тендерної пропозиції переможця – порушень не встановлено.
У пункті 3 вказаного висновку зазначено про зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, зокрема, зобов`язано здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень та відповідно до частини восьмої статті 7-1 Закону № 922-VIII протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що висновок контролюючого органу за результатами моніторингу винесений на підставі та в межах повноважень відповідача, має рекомендаційний характер та не породжує для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав, а також обов`язкових для нього юридичних наслідків.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлює Закон № 922-VIII.
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII, публічна закупівля (надалі також - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом;
Положеннями пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII визначено, що замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.
Крім того, нормами частини першої статті 2 Закону № 922-VIII закріплено, що цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 922-VIII визначено, що електронна система закупівель - інформаційно-телекомунікаційна система, що забезпечує проведення процедур закупівель, створення, розміщення, оприлюднення та обмін інформацією і документами в електронному вигляді, до складу якої входять веб-портал Уповноваженого органу, авторизовані електронні майданчики, між якими забезпечено автоматичний обмін інформацією та документами.
Також, відповідно до частини першої статті 7-1 Закону № 922-VIII моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання.
Разом з тим, частиною шостою статті 7-1 Закону № 922-VIII встановлено, що за результатами моніторингу закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
Згідно з частиною сьомою статті 7-1 Закону № 922-VIII у висновку обов`язково зазначаються: 1) найменування замовника, щодо якого здійснювався моніторинг закупівлі, його ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження; 2) найменування предмета закупівлі та його очікувана вартість; 3) унікальний номер оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу; 4) опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу закупівлі; 5) зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель. У висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю необхідною для більш детального опису результатів моніторингу закупівлі.
Якщо за результатами моніторингу закупівлі не виявлено порушень законодавства у сфері публічних закупівель, у висновку зазначається інформація про відсутність порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Також положеннями частини десятої статті 7-1 Закону № 922-VIII встановлено, що у разі незгоди замовника з інформацією, викладеною у висновку, він має право оскаржити висновок до суду протягом 10 робочих днів з дня його оприлюднення, про що зазначається в електронній системі закупівель протягом наступного робочого дня з дня оскарження висновку до суду.
Відповідно до частини одинадцятої статті 7-1 Закону № 922-VIII якщо замовник не усунув порушення, визначене у висновку, і таке порушення матиме негативний вплив для бюджетів, а також висновок не оскаржено до суду, орган державного фінансового контролю проводить перевірку закупівлі відповідно до Закону України від 26.01.1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі – Закон № 2939-ХІІ). Керівник органу державного фінансового контролю або його заступник приймає рішення про призначення перевірки закупівлі, яке оприлюднюється протягом двох робочих днів з дня його прийняття. При цьому процедура закупівлі на період проведення перевірки закупівлі не зупиняється.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо відсутності у тендерній документації вимоги щодо надання учасниками в довільній формі інформації про відсутність підстав, визначених у пунктах 2,3, 8,9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Закону № 922-VIII тендерна документація повинна містити один або декілька кваліфікаційних критеріїв до учасників відповідно до статті 16, вимоги, встановлені статтею 17 цього Закону, та інформацію про спосіб підтвердження відповідності учасників установленим критеріям і вимогам згідно із законодавством. Замовник не вимагає документального підтвердження інформації про відповідність вимогам статті 17 у разі, якщо така інформація міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним.
Водночас, положеннями пунктів 2, 3, 8 та 9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII встановлено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника в разі, якщо відомості про юридичну особу, яка є учасником, внесено до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення; службову (посадову) особу учасника, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичну особу, яка є учасником, було притягнуто, згідно із законом, до відповідальності за вчинення у сфері закупівель корупційного правопорушення; учасник визнаний у встановленому законом порядку банкрутом та стосовно нього відкрита ліквідаційна процедура; у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутня інформація, передбачена пунктом 9 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»;
Згідно з частиною третьою статті 17 Закону № 922-VIII, замовник у тендерній документації зазначає, що інформація про відсутність підстав, визначених у частинах першій і другій цієї статті, надається в довільній формі. Спосіб документального підтвердження згідно із законодавством відсутності підстав, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 і 8 частини першої та частиною другою цієї статті, визначається замовником для надання таких документів лише переможцем процедури закупівлі.
Аналіз викладених правових норм дає підстави суду стверджувати, що замовник не вимагає документального підтвердження інформації, що міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 620/1150/19.
Відтак, інформація щодо внесення до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомостей про юридичну особу, яка є учасником, інформація щодо притягнення службової (посадової) особи учасника, яку уповноважено учасником представляти його інтереси під час проведення процедури закупівлі, фізичної особи, яка є учасником, до відповідальності за вчинення у сфері закупівель корупційного правопорушення та інформація щодо того чи визнаний учасник банкрутом та чи відкрита стосовно нього ліквідаційна процедура є у відкритому доступі. Також інформація про відсутність підстави для відхилення тендерної пропозиції, передбаченої, зокрема, пунктом 9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII, міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України за посилання https://usr/minjust.gov.ua/ua/freesearch, доступ до якого є вільним.
Мінекономрозвитку як Уповноважений орган відповідно до абзацу 4 частини третьої статті 17 Закону № 922-VIII щороку по 20 січня та додатково в разі потреби оприлюднює інформацію про перелік відкритих єдиних державних реєстрів, доступ до яких є вільним, на веб-порталі Уповноваженого органу.
Згідно інформації, викладеної в листах Мінекономрозвитку № 3304-04/1983-06 від 17.01.2019р. та № 3304-04/6186-06 від 12.02.2019р., доступ до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення та Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, є вільним, а відтак вказана інформація не повинна вимагатися в тендерній документації.
Таким чином, наведені норми чітко встановлюють обов`язок замовника не вимагати підтвердження інформації наявної у відкритих реєстрах.
У зв`язку з викладеним, у позивача відсутній обов`язок для зазначення в тендерній документації вимог щодо надання учасниками інформації в довільній формі про відсутність підстав для відхилення тендерної пропозиції, визначеної у пунктах 2, 3, 8, 9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII.
Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що замовник правомірно не включив до тендерної документації вимоги щодо надання учасниками інформації про відсутність підстав, визначених пунктами 2, 3, 8, 9 частини першої статті 17 Закону № 922-VIII.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про хибність висновків суду першої інстанції щодо юридичної природи висновку контролюючого органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 року № 43, (надалі також - Положення № 43) передбачено, що Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Держаудитслужба відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення № 43 реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні, визначені Законом № 2939-ХІІ.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Відповідно до статті 5 Закону № 2939-ХІІ контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Результати перевірки закупівель викладаються в акті перевірки закупівель.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанцій виходив з того, що висновок контролюючого органу за результатами моніторингу має рекомендаційний характер та не породжує для позивача жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжує для нього обов`язкових юридичних наслідків.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції та вважає, що зміст спірного висновку, який є індивідуально-правовим актом та породжує права і обов`язки для позивача, полягає в тому, щоб «усунути виявлені порушення», встановлені Управлінням, не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
Зазначивши у висновку про необхідність «усунути порушення законодавства в сфері публічних закупівель», відповідач не конкретизував яких саме заходів має вжити позивач, не визначив спосіб усунення виявлених під час моніторингу порушень, що свідчить про його нечіткість та невизначеність.
Суд зазначає, що можливість усунення виявлених порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити уповноваженій особі замовника для усунення порушень.
Спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених норм, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене є порушенням вимог закону в частині змісту висновку як акту індивідуальної дії. Суд визнає, що зобов`язальний характер вимоги щодо усунення правопорушення свідчить про встановлення цього порушення, так і визначення імперативного обов`язкового способу його усунення.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.
У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.
Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тож, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.
В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.
У висновку від 14.08.2019 про результат моніторингу закупівлі № UА- 2019-06- 19-000465-а «Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгород», відповідач поклав на Департамент обов`язок здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень вимог Закону № 922-VIII.
Оскільки висновок за результатами проведеного моніторингу публічних закупівель встановлює для позивача певні обов`язки, такий висновок є актом індивідуальної дії, що приймається Держаудитслужбою в межах наданих їй повноважень та на виконання покладених на неї завдань, тому може бути перевірений судом на відповідність частини 2 статті 2 КАС України. 
Аналогічна правова позиція щодо юридичної природи висновку про результати моніторингу закупівлі викладена у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 160-9513-18.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Вище наведене свідчить не на користь суб`єкта владних повноважень та доводить невідповідність мотивів порушення визначеним підставам, та вказують на необґрунтованість спірного висновку, як прийнятого без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильне застосування матеріального права має місце у разі застосування неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене тлумачення.
Суд першої інстанції у справі, що розглядається, не дав належної оцінки встановленим обставинам, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 322 КАС України).
За змістом частин першої та шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 288 від 27.08.2019, заяви про збільшення позовних вимог у розмірі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 305 від 16.09.2019 та апеляційної скарги у розмірі 5763 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 417 від 20.12.2019.
Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення Закарпатського окружного адміністративного суду та ухвалює постанову про задоволення позову, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог та за подачу апеляційної скарги в сумі 9605 грн. (1921 грн. + 1921 грн. + 5763 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області.
Керуючись статтями 241, 242, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 260/1211/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати висновок від 14.08.2019 року про результат моніторингу закупівлі № UA-2019-06-19-000465-а «Капітальний ремонт вул. Станційна у м. Ужгород», який проводився Західним офісом Держаудитслужби Управління західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області відповідно до наказу від 05.08.2019 року № 31 «Про початок моніторингу закупівель», а також зобов`язання здійснення заходів щодо усунення виявлених порушень.
Стягнути на користь позивача судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви в сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції виключно з підстав та у випадках, визначених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 12.03.2020