ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року	Львів	Справа № 260/157/20 пров. № А/857/3353/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                             Обрізка І.М., 
суддів                                                                                 Іщук Л.П., Кухтея Р.В., 
за участю секретаря судового засідання                               Лутчин А.М.,                    

розглянувши у відкритому судовому засіданні  у місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, прийняте суддею Дору Ю.Ю. о 08 годині 47 хвилин у місті Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання постанов протиправними,-

                                                              встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дупин Віталія Михайловича від 19 лютого 2018 року ВП №55836339 про відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 18853,45 грн.; скасування постанови державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС у Закарпатській області Дупин Віталія Михайловича від 15 березня 2018 року ВП №55836339 про арешт майна боржника.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року задоволено повністю позов. Скасовано постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Євгенія Миколайовича від 16 лютого 2018 року ВП №54955784 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 18853,45 грн.; скасовано постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дупин Віталія Михайловича від 19 лютого 2018 року ВП 55836339 про відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 18853,45 грн.; скасовано постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС у Закарпатській області Дупин Віталія Михайловича від 15 березня 2018 року ВП№55836339 про арешт майна боржника. 
Задовольняючи повністю позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було вжито достатніх заходів для з`ясування підстав подання заяви стягувачем про повернення виконавчого документа, коли наявна ухвала суду про визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до приписів пункту 5 частини 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у даному випадку виконавче провадження підлягало закінченню та, відповідно виконавчий збір не підлягає стягненню.
Хоча дії відповідача формально підпадають під норми законодавства, проте такі постановлені без з`ясування обставин справи.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Судом першої інстанції у рішенні суду не зазначено жодної норми закону, яку порушив державний виконавець.
Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.06.2017 року по справі №807/604/17 стягнуто з ОСОБА_1 суму податкового боргу в розмірі 188534,57 грн. На виконання вказаного рішення Закарпатським окружним адміністративним судом 19.09.2017 видано виконавчий лист №807/604/17.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 року у справі №807/880/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування податкових повідомлень-рішень та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення – рішення Головного управління ДФС у Закарпатській області №0000051703 від 21.06.2016 року та №0000041703 від 21.06.2016 року. Вказана постанова набрала законної сили 12.10.2017 року.

20.10.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М., керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановою про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №807/604/17 виданого 19.09.2017 року Закарпатським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 188534,57 грн.
26.10.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М. у межах виконавчого провадження №54955784 винесено постанову про арешт майна боржника.
У зв`язку з вказаними обставинами ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 12.03.2018 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №807/604/17 вказану заяву ОСОБА_1 задоволено. Виконавчий лист № 807/604/17 від 19 вересня 2017 року виданий Закарпатським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС у Закарпатській області суми податкового боргу у розмірі 188534,57 грн. визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вказана ухвала суду набрала законної сили 27.03.2018 року.

Також встановлено, що 09.01.2018 року на адресу Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області надійшла заява стягувача ГУ ДФС у Закарпатській області про повернення виконавчого документа за заявою стягувача у порядку п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
16.02.2018 року головним державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Секерня Є.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа у відповідності до п. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».
16.02.2018 року у порядку ст.ст. 3, 27, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 18853,45 грн. та пред`явлено на виконання до Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (виділено в окреме виконавче провадження).
19.02.2018 року державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дупин В.М., відповідно до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№55836339).

15.03.2018 року державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дупин В.М. керуючись ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника, яку разом із супровідним листом згідно ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» надіслано у відповідні установи для виконання та сторонам виконавчого провадження.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами 2 та 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Крім того, пунктом 1 частини п`ятої вказаної статті передбачає, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.
Аналіз наведеного свідчить про те, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.
Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Іншими заходами примусового характеру, що передбачені цим Законом, у разі виконання рішення немайнового характеру можуть бути заходи, які передбачені статтями 64-67 Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави суду вважати, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.
Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. 
З матеріалів виконавчого провадження № 54955784 встановлено, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 807/604/17, виданого 19.09.2017.
Так, судом встановлено, що постанову про стягнення виконавчого збору ВП №54955784 від 16.02.2018 винесено на підставі виконавчого листа №807/604/17 виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 19.09.2017. Разом з тим, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року вказаний виконавчий лист №807/604/17 від 19.09.2017 визнано таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із скасуванням постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.08.2017 у справі №807/880/17 (яка набрала законної сили 12.10.2017) податкових повідомлень-рішень стягувача за виконавчим провадженням ВП №54955784. 
Враховуючи викладене, у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 16.02.2018 про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, і інші постанови державного виконавця (про відкриття виконавчого провадження з стягнення виконавчого збору; про арешт майна боржника), винесені як наслідок здійснення виконання виконавчого листа №807/604/17 від 19.09.2017, який в подальшому ухвалою суду визнано таким, що не підлягає до виконання, є протиправними.

Крім того, відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. 
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону  без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виконавчий збір не стягується за відсутності здійснення виконавчих дій.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18 (провадження № 11-445апп19).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржених постанов державного виконавця Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        постановив:

Апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №260/157/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 13.05.2020 року.