РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2020 року м. Рівне
Справа № 572/3201/19
Провадження № 22-ц/4815/501/20
Рівненської області в складі колегії суддів: Бондаренко Н.В.(суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:
позивач -Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"
відповідач - ОСОБА_1 

розглянув у письмовому провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення  Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2020 року в складі судді Довгого І.І., проголошене в м.Сарни 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання кредитних послуг ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 10 вересня 2014 року, згідно якої отримала кредит у сумі 24 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Також, відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, натомість ОСОБА_1 свої обов`язки належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 24 вересня 2019 року виникла заборгованість по кредитному договору у загальній сумі 96 989,95грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29071,56грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23 847,05грн., пені у розмірі 38976,58грн. , штрафів 500грн.( фіксована частина) та 4594,76грн. (процентна складова). Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з   ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2014 року у загальному розмірі 96 989,95 грн., а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позовних вимог. Місцевий суд указав, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 в порядку, передбаченому законом, доведення до відома останньої положень цього договору та погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та обґрунтованості розрахунку заборгованості. 
У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вважає рішення суду незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору та отримання відповідачем грошових коштів. Вказує, що відсутність підпису позичальника на цих Умовах та правилах не свідчить про необізнаність відповідача з такими та не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Поставивши свій підпис у анкеті-заяві, відповідач тим самим засвідчив свою згоду з Умовами та правилами кредитування та отримання кредиту на зазначених умовах. Посилаючись на вимоги статті 634 ЦК України та пункти 1.27, 1.31 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», виписку по картковому рахунку вважає що позивачем доведено отримання відповідачкою кредитної картки, користування нею та здійснення дій по частковому поверненню коштів. Також посилається на те, що кредитний договір ніким не оспорений, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідачки. Доводить, що до правовідносин, що склалися, не може бути застосована правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 3.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки вона висловлена в іншій справі за інших обставин.
Крім того, судом не взято до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 28.03.2019року у справі №428/2873/17, від 11.09.2019року у справі №153/1334/16-ц, відповідно до якої відсутність підпису боржника на Умовах та правилах надання банківських послуг, не свідчить про неукладеність кредитного договору.
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити у повному об`ємі.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судам встановлено, що на підтвердження позовних вимог та укладеного кредитного договору позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10 вересня 2014 року, підписану ОСОБА_1, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, який позичальником не підписано.
Крім того, до позовної заяви долучено витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна - Contract», «Універсальна - Gold».
Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.
Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 10 вересня 2014 року, яка утворилася станом на 24 вересня 2019 року та становить 96 989,95грн. і складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 29071,56грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 23 847,05грн., пені у розмірі 38976,58грн., штрафів 500грн.( фіксована частина) та 4594,76грн. (процентна складова).  
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
У ході судового розгляду правильно встановлено, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить даних про те, що ОСОБА_1 бажала отримати саме кредитну картку, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачці відповідно до її заяви, номеру картки, строку її дії та який кредитний ліміт позичальнику було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше).
Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі що розмір неустойки, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, суд правильно визнав безпідставними, оскільки зазначені Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мала на увазі ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву, банком не надано.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, у яких зазначено про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Перевіривши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачці (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі їй відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач, ні наявності заборгованості по них.
Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розмір, оскільки даний розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, позивачем не надано.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів банку, які в сукупності із заявою позичальника свідчили б про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та його умов.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2019року у справі №428/2873/17, від 11.09.2019року у справі №153/1334/16-ц не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки та кредитних коштів.
Колегія суддів не приймає до уваги надану АТ КБ «ПриватБанк» апеляційному суду копію виписки по рахунку позичальника, яка на думку позивача, підтверджує факт користування відповідачкою кредитними коштами, з таких підстав.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
У своїй заяві до суду АТ КБ «ПриватБанк» просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 3), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
АТ КБ «ПриватБанк» не надало апеляційному суду доказів неможливості подання вказаної виписки по рахунку до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а відтак ця виписка по рахунку не може бути прийнята апеляційним судом відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України. З вказаних підстав апеляційний суд відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на дану виписку.  
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат. Судові витрати понесені позивачем при подачі апеляційної скарги слід віднести на рахунок АТ КБ «Приватбанк».
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.
Понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 2881,5грн. віднести за рахунок АТ КБ «Приватбанк».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення ухвалено та виготовлено 21 квітня 2020 року.
Судді:  Бондаренко Н.В.
Ковальчук Н.М.
Хилевич С.В.