ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       19 березня 2020 року                                                        м. Чернівці
        Справа № 727/13129/19
       Провадження №22-ц/822/272/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Владичана А.І., Лисак І.Н.,         
секретар - Тодоряк Г.Д.
за участю: заявника - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 грудня 2019 року по виконавчому провадженню №59677973 та визнання бездіяльності неправомірною, заінтересована особа - ОСОБА_2 , головуючий у І-й інстанції - Мамчин П.І., 

ВСТАНОВИВ: 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 грудня 2019 року по виконавчому провадженню №59677973 та визнання неправомірною його бездіяльності.
Скаргу обґрунтовувала тим, що в липні 2019 року вона звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. із заявою про примусове виконання рішення суду, в результаті чого було відкрито виконавче провадження №59677973 та згідно з п. 2 вказаної постанови боржнику ОСОБА_2 була пред`явлена вимога щодо необхідності виконання судового рішення протягом 10 робочих днів, тобто до 13 серпня 2019 року. 
Однак 12 грудня 2019 року приватний виконавець Кондрюк К.О. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» з надуманої причини, що вона перешкоджає виконанню рішення суду, а саме неодноразово чинить перешкоди у доступі до дверей загального користування будинку. 
Зазначала, що завдяки боржнику співвласники будинку протягом 20 років не мають доступу до спільної сумісної власності: горища та даху. У зв`язку з невиконанням рішення суду, всі димохідні канали будинку не забезпечують нормальну тягу при роботі опалювальних пристроїв, оскільки оголовки димоходів вибудувані не за проектом, руйнується дах, і як наслідок, відбувається затоплення квартири боржника, а з часом і її квартири. Відсутність правильно облаштованої каналізації в кватирі боржника призводило до неодноразового затоплення її квартири.
Вказувала на те, що в період з 30 липня 2019 року по день подання скарги боржником не виконано жоден пункт судового рішення по зовнішнім та внутрішнім роботам, а приватним виконавцем не здійснено повторне штрафування боржника, не винесено подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Вказані дії виконавця є підґрунтям подальшої судової тяганини та ухилення боржника від виконання судового рішення. 
Просила визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Кондрюка К.О. про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 грудня 2019 року. Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Кондрюка К.О. по виконавчому провадженню №59677973. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити її скаргу. 
Посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що виконавець не діяв у спосіб, встановлений ЗУ «Про виконавче провадження», порушив строки виконання виконавчого провадження. Замість перевірки виконання рішення суду боржником 14 серпня 2019 року здійснив перевірку 16 вересня 2019 року; замість повторної перевірки виконання рішення суду боржником 29 серпня 2019 року здійснив перевірку 04 жовтня 2019 року, зсунувши більш ніж на місяць нормативні виконавчі дії. 
Зауважувала, що замість двох постанов про штрафи за невиконання рішення суду на загальну суму 5 100 грн, виніс лише одну постанову на суму 1 700 грн. Платіжного документа про сплату навіть першого штрафу ні в матеріалах виконавчого провадження, ні в матеріалах судової справи немає. 
Після повторної перевірки виконання рішення суду виконавець не надіслав органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. 
Більше двох місяців, а саме, з 04 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року, виконавець не здійснив жодної дії.
18 листопада 2019 року боржниця зверталася до Шевченківського відділення поліції про те, що інша особа, не стягувач, «...неодноразово змінює замки до під`їзду без дозволу та на зауваження не реагує...».
Складені приватним виконавцем акти від 18 листопада 2019 року та 12 грудня 2019 року є необ`єктивними та жодним чином не підтверджують перешкоджання виконання рішення суду з боку стягувача.
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах виконавчого провадження № 59677973 та в матеріалах справи містяться підтвердження дій приватного виконавця, направленмх на виконання рішення суду, однак ОСОБА_1 чинить перешкоди як виконавцю, так і боржнику, і тим самим не дає можливості виконати рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист у цивільній справі №2-2767/12 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення. Відповідно до зазначеного виконавчого листа зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати вбиральню (прим.3-9 площею 2,2 кв.м) та кухню (прим. 3-10 площею 8,9 кв.м), що озташовані у квартирі АДРЕСА_1 над житловою кімнатою позивачів та відновити на цій площі горище будинку АДРЕСА_2 з виходом на горище та виходом на дах.
Зобов`язано ОСОБА_2 здійснити реконструкцію каналізаційних мереж квартири № 3 для запобігання їх проходження над житловими кімнатами квартири АДРЕСА_4 .
Зобов`язано ОСОБА_2 провести роботи по відновленню організованого зовнішнього водостоку будинку АДРЕСА_2 із здійсненням заходів, що забезпечують запобігання зсувам снігу з покриття даху і утворенню полою на карнизах і у водостічних трубах.
Зобов`язати ОСОБА_2 провести реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку АДРЕСА_2 із врахуванням наявності сусіднього будинку та його висоти та на її основі здійснити реконструкцію димовентиляційних шахт на даху будинку.
30 липня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. на підставі виконавчого листа №2-2767/12 від 06 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження (ВП 59677973) та направлено сторонам виконавчого провадження. Зазначеною постановою приватний виконавець зобов`язав боржника ОСОБА_2 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 
Листом приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. від 09 вересня 2019 року №1367 сторін виконавчого провадження повідомлено, що 16 вересня 2019 року відбудеться перевірка виконання боржником виконавчого документа.
16 вересня 2019 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. складено акт, в якому зазначено, що виконавчий лист №2-2767/12 від 06 серпня 2015 року не виконано в повному обсязі. 
Того ж дня до приватного виконавця Кондрюка К.О із заявою звернулася ОСОБА_2 , в якій просила надати термін для виконання у зв`язку з великим об`ємом робіт строком на 1 місяць.
Постановою приватного виконавця Кондрюка К.О. від 25 вересня 2019 року на ОСОБА_2 в зв`язку з невиконанням рішення суду накладено штраф у розмірі 1 700 грн. 
Листом приватного виконавця Кондрюка К.О. від 25 вересня 2019 року №1480 сторін виконавчого провадження повідомлено, що 04 жовтня 2019 року відбудеться перевірка виконання боржником виконавчого документа.
04 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця Кондрюка К.О. із заявою про те, що в добровільному порядку має намір виконати рішення, однак їй чинить опір ОСОБА_1 . У зв`язку з цим 03 жовтня 2019 року було викликано патрульну поліцію для забезпечення вільного доступу до власної квартири. 
Листом приватного виконавця Кондрюка К.О. від 09 жовтня 2019 року № 1620 стягувача ОСОБА_1 повідомлено, що при повторному перешкоджанні проведення виконавчих дій виконавчий документ згідно п.4 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» повертається стягувачу. 
18 листопада 2019 року приватний виконавець Кондрюк К.О. направив у Шевченківське відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП та Управління патрульної поліції в Чернівецькій області вимогу, в якій вимагав надати інформацію чи здійснювались виїзди працівників поліції на звернення ОСОБА_2 
18 листопада 2019 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. складено акт, в якому зазначено, що за виїздом за адресою АДРЕСА_5 двері загального користування зачинені. Доступу у ОСОБА_2 до своєї квартири немає, можливість виконання рішення відсутня. Стягувач не допускає ОСОБА_2 до майна згідно з рішенням суду, чим перешкоджає виконанню даного рішення. 
Листом приватного виконавця Кондрюка К.О. від 04 грудня 2019 року №1994 сторін виконавчого провадження повідомлено, що 12 грудня 2019 року відбудеться перевірка виконання боржником виконавчого документа.
12 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця Кондрюка К.О. із заявою, в якій вказала, що в добровільному порядку має намір виконати рішення, однак ОСОБА_1 не передає ключ від вхідних дверей загального користування та не впускає в її власну квартиру, чим перешкоджає повному фактичному виконання рішення суду в добровільному порядку. 
12 грудня 2019 року приватним виконавцем Кондрюком К.О. складено акт, в якому зазначено, що за виходом за адресою АДРЕСА_5 , стягувачем ОСОБА_1 черговий раз не надано ОСОБА_2 доступ до власного майна, двері загального користування зачиненні, чим стягувач перешкоджає виконанню рішення суду. 
Постановою приватного виконавця Кондрюка К.О. від 12 грудня 2019 року виконавчий лист №2-2767/12 від 06 серпня 2015 року повернутий стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що стягувач ОСОБА_1 перешкоджає виконанню рішення суду, а саме: неодноразово чинить перешкоди у доступі до дверей загального користування в будинку за адресою АДРЕСА_5 . 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Зазначене конституційне положення відображено й у частинах першій та другій статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
ЄСПЛ вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).
У пункті 28 рішення ЄСПЛ від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 63 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з листа Шевченківського відділення поліції Чернівецького ВП ГУНП від 27 листопада 2019 року №10748/123/40/01-19 на вимогу приватного виконавця Кондрюка К.О. зазначено, що ОСОБА_2 зверталася до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області 18 листопада 2019 року з приводу того, що за адресою: АДРЕСА_3 у останньої виник конфлікт з сусідом на ім`я ОСОБА_3 , який неодноразово змінює замки до під`їзду без дозволу та на зауваження не реагує (а.с.31). Тобто, зазначеним повідомленням встановлено, що ОСОБА_2 в доступі до під`їзду за зазначеною адресою перешкоджав ОСОБА_3 , який не є стягувачем у виконавчому провадженні №59677973.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що саме стягувач ОСОБА_1 перешкоджає своїми діями у виконанні виконавчого листа №2-2767/12 від 06 серпня 2015 року. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що виконавчий лист №2-2767/12 виданий 06 серпня 2015 року та понад 4 роки з моменту його видання не виконано, що в свою чергу безумовно порушує права як стягувача на виконання рішення суду, як складової права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також в матеріалах справи відсутні докази повідомлення стягувача ОСОБА_1 про повідомлення її приватним виконавцем про здійснення виконання боржником виконавчого документа за адресою - АДРЕСА_2 , а саме 18 листопада 2019 року.
Згідно з пунктом 8 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5(зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.
Однак, як підтверджується матеріалами справи, Акт приватного виконавця Кондрюка К.О. від 12 грудня 2019 року, в якому констатовано про відмову від підпису стягувача ОСОБА_1 , складено без участі понятих та в ньому відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання понятих.
Виходячи з викладеного, апеляційній суд дійшов до висновку, що оскаржувана постанова приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. від 12 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконною та відповідно підлягає скасуванню. В частині визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця ухвалу суду слід залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заявлених вимог.
За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи видно, що апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 420 гривень 40 копійок, а том з приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. на користь ОСОБА_1 слід стягнути 210 грн 20 коп. у відшкодування судових витрат.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича у виконавчому провадженні №59677973 та винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 грудня 2019 року скасувати.
Визнати неправомірними дії та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича від 12 грудня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 210 гривень 20 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повної постанови - 23 березня 2020 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк
Судді:                                                                        А.І. Владичан 
І.Н. Лисак