Ухвала 
21 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 599/1036/19
провадження № 61-5951ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жеребецької Ірини Орестівни  на  рішення  Зборівського  районного  суду  Тернопільської  області  від 16 вересня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця.
В обґрунтуванні позовних вимог вказувала, що позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку, який належав ОСОБА_3 .   Разом  з нею  проживали  двоє  її  дітей,  її  чоловік    ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та свекруха ОСОБА_3 . Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер і всі обов`язки по догляду та утриманню  за  хворою  свекрухою  лягли  на  неї.   ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Позивач вказувала, що всі витрати на її поховання вона взяла на себе. Зазначала, що як пізніше стало відомо, за життя ОСОБА_3 склала  заповіт,  згідно  якого  заповіла  все  належне  їй  майно  своїй   онуці   ОСОБА_2 відповідачу у справі, яка проживала за іншою адресою та не здійснювала догляду за спадкодавцем. Враховуючи наведене, просила суд стягнути з відповідача понесені нею витрати за останні три роки перед смертю ОСОБА_3  на  утримання,  догляд,  лікування і поховання ОСОБА_3 та судових витрат, а саме 284 288,73 грн, з них: 3 265,00 грн витрат на поховання; 304,48 грн витрат на лікування; 185 751,71 грн витрат по догляду; 92 225,54 грн  витрат на утримання житла та судові витрати.
Рішенням  Зборівського  районного  суду  Тернопільської  області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 75 000,00 грн витрат на утримання та догляд ОСОБА_3 та 768,40 грн судового збору, а всього стягнуто 75 768,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу адвоката Синюка А. С., який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.
Апеляційну скаргу адвоката Жеребецької І. О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення  Зборівського  районного  суду  Тернопільської  області  від  16  вересня 2019 року скасовано та постановлено нове рішення.
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, лікування, догляд і поховання спадкодавця відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 4 264,32 грн cплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги та 5 000, 00 грн за надання правничої допомоги.
У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Жеребецька І. О. звернулася до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку з касаційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. 
У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищуєдвісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного  провадження  суд  враховує  критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом позову в даній справі є вимога майнового характеру про стягнення витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця на загальну суму 284 288,73 грн, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Відтак, справа є малозначною, в силу змісту правовідносин та їх регулювання не представляє значної складності, ціна позову в якій не перевищує двісті п`ятдесят розмірів  прожиткового   мінімуму  для  працездатних  осіб  (2  102,  00  грн х 250 = 525 500, 00 грн) та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження. 
Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, постанова суду апеляційної інстанції винесена з урахуванням висновків, які викладені у постанові Верховного Судувід 10 жовтня 2018 року у справі за №713/1434/16-ц, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі за №753/15444/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі за №185/1718/18 та від 06 червня 2019 року у справі за №752/4513/17; позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у  справі  № 826/1216/16  та постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі за № 311/2314/16, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
При визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
У  цій  справі  обставин,  передбачених частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Жеребецької Ірини Орестівни на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                          Є. В. Петров
 
                                                                                                                                   С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                                             В. М. Сімоненко